УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 січня 2024 року
м. Київ
справа  № 753/3862/22
провадження № 51-27 ска 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_4,
суддів                        ОСОБА_5, ОСОБА_6,
розглянув касаційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_2 . 
Суть питання та встановлені судом обставини
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2022 року ОСОБА_3 , визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень в дохід держави.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року задоволено клопотання адвоката ОСОБА_2 - ОСОБА_8, поновлено строк на апеляційне оскарження вказаної постанови місцевого суду. Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2022 року - скасовано, та  прийнято нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
На адресу Верховного Суду від адвоката ОСОБА_7 надійшла касаційна скарга на вказану постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену в порядку, передбаченому для розгляду справ про адміністративні правопорушення. Як вбачається зі змісту скарги, адвокат ставить питання про перевірку оскарженого судового рішення в касаційному порядку.
Мотиви Суду
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, 
як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, 
що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
У Кодексі України про адміністративні правопорушення, який має відповідну логічно вибудувану конструкцію, унормовано, зокрема, послідовність процедурних дій щодо  розгляду та вирішення питань, пов`язаних із притягненням особи до  адміністративної відповідальності; порядок оскарження постанови судді у  справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті; порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.
Так, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частини 2, 10 ст. 294 КУпАП).
Тобто обмеження права на касаційне оскарження вказаних судових рішень першої та апеляційної інстанцій у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 цього Кодексу, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Даний висновок узгоджується з міжнародними актами та практикою Європейського суду з прав людини.
Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 і 2 статті 424 КПК України. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після  їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо  вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів, керуючись принципом верховенства права при здійсненні правосуддя та виходячи з основних засад судочинства, вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
З цих підстав та, керуючись п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. 428 КПК України, 
Суд постановив:
Відмовити адвокату ОСОБА_7 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_2 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:   
 
ОСОБА_4                                         ОСОБА_5                                            ОСОБА_6