УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №287/2665/23 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В. 
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2023 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Олевського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 13 жовтня 2023 року о 00 год. 05 хв. у м. Олевську по вул. Олевської Республіки, Коростенського району Житомирської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mersedes Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив відмовити у притягненні його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення, провадження у справі закрити. Зазначив, що від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, оскільки вживав спиртне, проте автомобілем не керував, також і на відеозаписах не зафіксовано рух автомобіля. Працівниками поліції йому не роз`яснені права, а на пристроях відеозапису містяться розбіжності в даті та часі. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних тверджень судом не наведено.
Одночасно ОСОБА_1 просив поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови посилаючись на те, що, хоча і був присутній у судовому засіданні 14 листопада 2023 року, проте постанова не була проголошена у день її винесення, а оприлюднена у ЄДРСР 17 листопада 2023 року, на офіційному сайті з`явилась 24 листопада 2023 року, тому апеляційну скаргу подав із пропуском строку 27 листопада 2023 року.
З матеріалів справи вбачається (диск №2023.11.15-11.51), що постанова Олевського районного суду Житомирської області оголошена 15 листопада 2023 року, відомостей щодо дати отримання ОСОБА_1 її копії матеріали справи не містять, апеляційна скарга на вказане судове рішення подана 27 листопада 2023 року. 
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується належними та допустимими доказами.
       Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 001465 від 13 жовтня 2023 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, розписку про роз`яснення прав та обов`язків, направлення на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я, постанову серії БАД № 566199 від 13 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_1 про накладення штрафу у розмірі 1190 грн, рапорт поліцейського Віталія Самчука від 13 жовтня 2023 року, диск з відеозаписом події, оцінюючи які, суд першої інстанції зробив висновок, що дії ОСОБА_1 свідчать про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із наступного.
Відповідно до змісту частини сьомої статті 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до змісту статті ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», визначено вичерпний перелік ознак, на підставі яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, а також зазначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 3 ст. 35).
Як вбачається з матеріалів справи та відеозаписів з фіксацією обставин події, працівниками поліції не було задокументовано, обґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_1 таких положень Правил дорожнього руху чи інших нормативно-правових актів, чинних під час дії воєнного часу, які б відповідно до зазначених вимог закону давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. Не містять таких доказів і наявні у справі відеозаписи з камер поліцейських. Матеріали справи взагалі не містять будь-якого посилання на те, з якої підстави ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, був зупинений та чи був зупинений працівниками поліції, і як наслідок, змушений пройти огляд на стан сп`яніння. Наявний у справі рапорт поліцейського, як і постанова від 13.10.2023, на які послався суд першої інстанції, як на доказ винуватості ОСОБА_1 , наявних суперечностей не усуває, будь-яких відповідних посилань на нормативно-правові акти не містить та лише констатує факт, що ОСОБА_1 знаходиться біля стоячого автомобіля. Як в суді першої та апеляційної інстанції, так і з матеріалів відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкогольних напоїв після поламки автомобіля.
За таких обставин суд вважає, що водієм ОСОБА_1 не допущено порушень Правил дорожнього руху, чи інших дій, за які його транспортний засіб слід було зупинити, у зв`язку із чим, та за сукупністю з іншими обставинами, у даному конкретному випадку складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості підтверджуються доказами у справі, які не можна визнати допустимими, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції з ухваленням нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Олевського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2023 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову судді Олевського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2023 року скасувати.
Закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь