Номер провадження: 22-ц/813/601/24 
Справа № 499/229/21
Головуючий у першій інстанції Кравчук О. О.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на рішення Іванівського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Кравчук О.О. 04 жовтня 2021 року у смт. Іванівка Одеської області, -
встановила:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Іванівського районного суду Одеської області з позовом, який було уточнено, до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 1-4, 24).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 28 лютого 2020 року між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №648838.
25 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис НМС 093983, зареєстрований в реєстрі за №12157, на підставі договору позики.
Згідно виконавчого напису, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. зобов`язав стягнути з ОСОБА_1 на підставі договору позики №6488438 від 28 лютого 2020 року на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість у сумі 12474 грн. Крім того, в даному виконавчому написі зазначено, що правонаступником усіх прав на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 03042017 від 03 квітня 2017 року є ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Отже, стягувачем по виконавчому напису є ТОВ «ФК «Профіт Капітал».
25 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., на підставі заяви про примусове виконання виконавчого напису, було відкрите виконавче провадження щодо стягнення з нього суми боргу у загальному розмірі 12474 грн. на користь відповідача.
ОСОБА_1 зазначав, що він не отримував жодних документів щодо зміни кредитора; нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача; відповідач не надав приватному нотаріусу доказів безспірності заборгованості при вчинені виконавчого напису; позивач не отримував письмової вимоги про усунення порушень; виконавчий напис вчинено з порушенням діючого законодавства, на підставі чого просив задовольнити позов у повному обсязі.
Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 185-189). 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 194-199).
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не перевірив наявності заборгованості саме перед ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а також наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 .
Сторони про розгляд справи на 27 лютого 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків суду обставинам справи.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 26 лютого 2020 року було укладено договір в електронній формі, згідно якого ТОВ надало позивачу грошові кошти в сумі 6300 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею (а.с. 48).
Строк кредитування встановлений у 30 днів (розділ 3 Паспорту позики).
03 квітня 2017 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» уклали договір факторингу (а. с. 76-77).
Таким чином, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є правонаступником ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», таким чином, відповідач набув право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 
25 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис НМС 093983, зареєстрований в реєстрі за №12157, на підставі договору позики.
Згідно виконавчого напису, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. зобов`язав стягнути з ОСОБА_1 на підставі договору позики №6488438 від 28 лютого 2020 року на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість у сумі 12474 грн. Також у даному виконавчому написі зазначено, що правонаступником усіх прав на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 03042017 від 03 квітня 2017 року є ТОВ «ФК «Профіт Капітал», яке є стягувачем по виконавчому напису.
25 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., на підставі заяви про примусове виконання виконавчого напису, було відкрите виконавче провадження щодо стягнення з позивача суми боргу у загальному розмірі 12474 грн. на користь відповідача.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).
Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок).
Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу II Порядку.
Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 гл. 16 розд. II Порядку).
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п. 2.3 п. 2 гл. 16 розділу II Порядку).
Підпунктами 3.2, 3.5 п. 3 гл. 16 розділу II Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.
У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.
У постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №204/4071/14 (провадження №61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі №547/210/20 (провадження №61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №14-278гс18), постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі №947/10174/21 (провадження №61-11444св22).
Аналіз зазначених вище норм законодавства України вказує про те, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем - безспірною.
Натомість, захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень боржнику, та спрямоване на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника.
У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року в справі №910/13233/17 зазначено, що підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх.
У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).
Повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Недоведення відповідачем належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню (постанови Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі №619/4933/20, від 27 лютого 2024 року у справі №761/21006/21).
Обґрунтовуючи підстави позову у даній справі, ОСОБА_1 , зокрема, посилався на те, що виконавчий напис вчинений із порушенням закону, оскільки нотаріус не переконався у безспірності боргу та порушив вимоги щодо процедури оформлення і змісту виконавчого напису.
Колегія суддів частково погоджується зі вказаними доводами ОСОБА_1 в частині порушення вимог законодавства щодо належного повідомлення боржника стосовно необхідності усунення порушень договору.
Так, згідно п. 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про вручення, працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №753/20109/19, направлення та вручення вимоги сторони підтверджується наявністю наданого такою стороною опису вкладення до поштового відправлення.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі №303/6378/19, належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил №270.
Однак, у даному випадку, матеріали справи не містять доказів направлення на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку або іншим чином письмової вимоги про усунення порушення (письмового повідомлення про вчинення виконавчого напису).
У відзиві на позовну заяву представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал», знаючи, що ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги, у тому числі, відсутністю доказів направлення на його адресу письмової вимоги про усунення порушення, не спростував такі вимоги, та не надав суду доказів направлення відповідної вимоги.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку про відсутність письмових доказів отримання вимоги стягувача боржником.
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
При вказаних обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та не визначився із характером спірних правовідносин що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2021 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Щодо витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що: «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження понесених скаржником у суді першої інстанції витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 надано Договір про надання професійної правничої допомоги №13 від 17 березня 2021 року, Акт надання послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги №13 від 05 квітня 2021 року із вичерпним переліком наданих АО «Вайт Колларс ЛО Груп» Присяжнюку І.О. юридичних послуг, вартість яких становить 2500,00 грн.
Таким чином, оскільки при розгляді даної справи колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та необхідність їх задоволення, з урахуванням реальності та доведеності понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням принципів розумності та справедливості, на підставі положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів доходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат, та стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, понесених заявником у суді першої інстанції, в сумі 2500 гривень.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2021 року – скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, Виконавчий напис НМС 093983 від 25 січня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 12157, вчинений приватний нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (код ЄДРПОУ 39992082) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 18 березня 2024 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін 

                                                       О.М. Таварткіладзе