ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
06 березня 2024 року
м. Харків
справа №  619/4459/23
провадження № 22-ц/818/193/24
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого: Пилипчук Н.П. , 
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря судового засідання: Носової К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2023 року, -
ВСТАНОВИВ:
05 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним відчуження автомобіля марки TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_2 р/н НОМЕР_3 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020. Провести реституцію за умовами якої повернути у власність ОСОБА_2 автомобіль TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_2 р/н НОМЕР_3 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020.
05 вересня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити її позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки марки TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_2 р/н НОМЕР_3 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020, оскільки автомобіль станом на 05.09.2023 переоформлений на іншу особу, існує реальна загроза невиконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за рішенням суду по справі № 619\1572X21 від 30.08.2021 та за позовом про визнання недійсним договору про перереєстрацію транспортного засобу марки TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_2 р/н НОМЕР_3 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. В порядку забезпечення позову накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_2 р/н НОМЕР_3 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020.
В апеляційній скарзі представник відповідача просить ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту, а тому заява про забезпечення позову неспівмірна із заявленими позовними вимогами. Так, як вбачається із позовної заяви, позивачка просить: 1) визнати недійсним відчуження автомобіля марки TOYOTA RAV 4 № двигуна  НОМЕР_1  та № кузова НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_2 , державний номер  НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4  від 08 вересня 2020 року; 2) провести реституцію за умовами якої повернути у власність  ОСОБА_2  автомобіль марки TOYOTA RAV 4 № двигуна  НОМЕР_1  та № кузова НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_2 , державний номер  НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4  від 08 вересня 2020 року. Зазначає, що такий спосіб захисту цивільного права, як визнання недійсним відчуження автомобіля не передбачений ЦК України, договором (врахувати слід і те, що такий договір між сторонами відсутній), іншим законом чи судом у визначених законом випадках. Тобто, обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не може бути захищений у порядку цивільного судочинства. Звертає увагу суду на те, що вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Зазначає, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Вказує, що обрання позивачем способу захисту цивільного права, який не передбаченні законом, свідчить про неналежність його та є самостійною підставою для відмови задоволенні позову, про що неодноразово вказував ВС у своїх Постановах та навіть щодо цього висловлювалась ВП ВС. Зазначає, що накладаючи арешт на автомобіль, який згідно долучених до матеріалів справи доказів не належав відповідачу, суд не звернув уваги на той факт, що заявлені позовні вимоги є немайновими вимогами, а можливе рішення суду у цій справі не підлягатиме примусовому виконанню, а отже, забезпечення позову для забезпечення виконання можливого рішення суду в такому разі не могло бути застосовано. Вказує, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогами ч. 1 ст. 151 ЦПК України, оскільки остання не містить пропозицій позивача стосовно зустрічного забезпечення.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову є обгрунтованою, оскільки між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.
Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2023 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити її позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки марки TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_2 р/н НОМЕР_3 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020, оскільки автомобіль станом на 05.09.2023 переоформлений на іншу особу, існує реальна загроза невиконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за рішенням суду по справі № 619\1572X21 від 30.08.2021 та за позовом про визнання недійсним договору про перереєстрацію транспортного засобу марки TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_2 р/н НОМЕР_3 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 08.09.2020.
З відповіді Головного сервісного центру МВС щодо спірного об`єкта рухомого майна станом на 22.09.2023 року вбачається, що з 30.06.2023 року власником автомобіля марки TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 - не є учасником справи, не залучена до участі у справі.
Слід зазначити, на час постановлення оскарженої ухвали суду - 08 вересня 2023 року відповідач ОСОБА_2 не був власником вказаного транспортного запису.
Таким чином, відсутні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки марки TOYOTA RAV 4 № двигуна НОМЕР_1 та № кузова НОМЕР_2 , власником якого не є відповідач у справі ОСОБА_2 .
За таких обставин рішення суду про накладення арешту на рухоме майно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову.
За таких обставин апеляційний суд приходить висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову, у зв`язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 - задовольнити.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2023 року – скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлено 14 березня 2024 року.

Головуючий:                                                                 Н.П. Пилипчук 

Судді:                                                                         О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова