ПОСТАНОВА                                                         
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 466/9172/19
провадження № 51-4476км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі: 
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
захисника                                                 ОСОБА_5 ,
прокурора                                                   ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Львівського апеляційного суду від 28 червня 2023 року у кримінальному провадженні № 12019140090003228 за обвинуваченням: 
ОСОБА_8 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , раніше судимого,
та
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.        За вироком Шевченківського районного суду м. Львова від  06 квітня 2023 року ОСОБА_8 і ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі кожного та на підставі ст. 75 КК України звільнено їх від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком відповідно 3 і 2 роки та з покладенням на кожного із них обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
2.        Оскарженим вироком Львівського апеляційного суду від 28 червня 2023 року зазначений вирок у частині призначеного ОСОБА_8 і ОСОБА_7 покарання скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 і ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі кожного.
3.        Згідно з вироком  ОСОБА_8 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , 20 вересня 2019 року близько 03:30 проникли у кв. АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали два  ноутбуки та грошові кошти потерпілої   ОСОБА_9 , заподіявши їй матеріальну шкоду на загальну суму 22 000,00 грн.
4.        Крім цього, ОСОБА_8 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , 03 жовтня 2019 року близько 03:30 проникли у кв. 
АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали золоті вироби та грошові           кошти потерпілої ОСОБА_10 ,  заподіявши їй матеріальну шкоду на загальну суму 50 000,00 грн.       
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
5.       У касаційних скаргах засуджені просять вирок апеляційного суду щодо них скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилаючись на дані про особу кожного з них, обставини, що пом`якшують покарання, та свою посткримінальну поведінку, стверджують, що їх виправлення і перевиховання можливі без ізоляції від суспільства, тому вважають обґрунтованим рішення суду першої інстанції про звільнення їх від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Позиції інших учасників судового провадження
6.       Захисник підтримав касаційні скарги засуджених і просив їх задовольнити.
7.       Прокурор заперечила проти задоволення касаційних скарг.
Мотиви Суду
8.       Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового                    провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та                        обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.
9.       За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
10.   Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
11.   У касаційних скаргах засуджені не оспорюють висновків суду в частині доведеності їх винуватості у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень та правильності кваліфікації їх дій за ч. 3 ст. 185 КК України.
12.   Відповідно до вимог ст. 65 КК Українисуд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
13.   Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України(в редакції на час вчинення кримінального правопорушення) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
14.   Згідно з положеннями статей 370, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. 
15.   У цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався.
16.   Так, приймаючи рішення про задоволення апеляційної скарги прокурора, який просив призначити ОСОБА_8 і ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки кожному, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо необхідності скасування вироку місцевого суду в частині призначеного засудженим покарання із звільненням їх від його відбування з випробуванням та обрання ОСОБА_8 і ОСОБА_7 виду й міри покарання, яке належить відбувати реально, правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, їх наслідки, дані про особу кожного із засуджених та їх поведінку в суді першої інстанції. 
17.   Зокрема, обидва повністю визнали свою винуватість, щиро розкаялися у вчиненому та ще на стадії досудового розслідування повністю відшкодували потерпілим завдану внаслідок злочинів шкоду, що обґрунтовано було визнано судом обставинами, які пом`якшують їм покарання. Обставин, які б обтяжували покарання, встановлено не було. 
18.   Обидва засуджені мають постійне місце проживання. ОСОБА_7 має на   утриманні двох малолітніх дітей, 2015 та 2020 року народження, і батька похилого віку, який є інвалідом 2 групи та проживає за однією адресою із ним.
19.   При цьому апеляційним судом додатково враховано, що обидва раніше притягувалися до кримінальної відповідальності за корисливі злочини проти власності. ОСОБА_8 востаннє судимий вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 жовтня 2016 року за сукупністю злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 19 травня 2017 року за відбуттям покарання. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2022 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу за злочин, вчинений 12 червня 2020 року, до покарання у виді штрафу в розмірі 589 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 013,00 грн, який сплачений ним 18 листопада 
2022 року. 
20.    ОСОБА_7 востаннє судимий вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 25 липня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 17 листопада 2014 року за відбуттям покарання. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 12, п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України строк погашення судимості ОСОБА_7 за цим вироком спливає 17 листопада 2020 року.
21.   Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_8 і ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробили, а продовжили свою протиправну діяльність, усвідомлюючи наслідки такої, та, маючи непогашені судимості, у вересні та жовтні 2019 року знову вчинили тяжкі злочини за обставин, що значно підвищують їх суспільну небезпеку, а саме діяли повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднавши свої дії з проникненням у житло.
22.   Вказані обставини, які негативно характеризують особи обвинувачених, апеляційний суд розцінив як такі, що викликають обґрунтований сумнів у щирості їх каяття та можливості їх виправлення і запобігання вчиненню ними нових злочинів без відбування покарання.
23.   З таким висновком погоджується також і колегія суддів суду касаційної інстанції. Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 і ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, а обране кожному із них апеляційним судом мінімальне основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, за якою їх засуджено, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ними злочину, особі кожного з них та конкретним обставинам кримінального провадження, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів. Вважати таке покарання надмірно суворим підстав не вбачається.
24.   За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, а вирок апеляційного суду щодо них слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Касаційні скарги засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Львівського апеляційного суду від 28 червня 2023 року стосовно них без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3