ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2024 року                                                                              Справа № 903/1079/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Грязнов В.В. ,  суддя Павлюк І.Ю. 

секретар судового засідання Шилан О.С. 
за участю представників сторін:
від позивача: Базилицький Р.В. 
від відповідача: Овчарук А.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" на ухвалу Господарського суду Волинської області, постановлену 12.12.2023 суддею Якушевою І.О. (повний текст складено  12.12.2023 ) у справі № 903/1079/23 
за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина"   
до Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство ім.Івана Франка  
про стягнення 158 139 грн. 94 коп.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Агромаш-Калина” звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до Приватного-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка про стягнення 158 139 грн. 94 коп., з яких: 66 000 грн. 00 коп. основного боргу, 20 600 грн. 00 коп. штрафу, 54 913 грн. 31 коп. пені, 13 271 грн. 73 коп. інфляційних втрат, 3 354 грн. 90 коп. 3% річних та судових витрат по справі.
Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань по оплаті отриманої продукції згідно договору №190 від 03.08.2022 купівлі-продажу продукції, виробленої підприємством.
Відповідно до ухвали суду від 18.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.11.2023 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК було залишено без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина" до Приватного-орендного сільськогосподарського підприємства імені Івана Франка про стягнення 158 139,94 грн.
Остання мотивована тим, що у долученому до позовної заяви ордері на підтвердження повноважень Базалицького Р.В. відсутнє посилання на номер та дату посвідчення адвоката. Отже такий ордер не відповідає Положенню про ордер, затвердженому рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41. Враховуючи, що до позовної заяви не додано належним чином оформлених документів, які б підтверджували волевиявлення ТОВ «Агромаш-Калина» на надання повноважень адвокату Базалицькому Роману Валерійовичу щодо його представництва у суді та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду, та які могли б надати можливість суду перевірити обсяг наданих повноважень, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду, як така, що підписана особою, яка не має права її підписувати.
07.12.2023 ПОСП імені Івана Франка звернулось до суду з заявою про постановлення додаткової ухвали про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 15000 грн. 
Ухвалою суду від 12.12.2023 частково задоволено заяву ПОСП імені Івана Франка. Стягнуто з ТОВ "Агромаш-Калина" на користь ПОСП ім. Івана Франка 10000 грн витрат на професійну правничу (правову) допомогу. В частині стягнення 5000 грн витрат на професійну правничу (правову) допомогу відмовлено.
Висновки суду зводяться до того, що залишаючи без розгляду позовну заяву суд встановив порушення в діях позивача, які не грунтуються на приписах ч. 4 ст. 60, ч. 5 ст. 164 ГПК України, п. 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги. Отже, згідно ч. 5 ст. 130 ГПК України відповідач має право на відшкодування понесених витрат.
Не погоджуючись з даною ухвалою ТОВ "Агромаш-Калина" звернулось з апеляційною скаргою від 14.12.2023, в якій просить останню скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ПОСП ім. Івана Франка про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.
Аргументуючи доводи скарги апелянт зазначає, що практика Верховного Суду з питання відшкодування судових витрат при залишенні позову без розгляду передбачає доведення необгрунтованості дій позивача в ході розгляду справи. Такими діями, зокрема, але не виключно можуть бути: чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи мав позивач протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. З огляду на вказане вважає, що не зазначення в ордері адвокатом номера і органу видання посвідчення адвоката не може свідчити про необгрунтовані дії позивача і ущемлення прав відповідача, оскільки жодних протиправних дій не вчинено, а відповідачем протилежного не доведено.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечує. Відмічає, що необгрунтованість дій позивача було зафіксовано в ухвалі суду про залишення позову без розгляду. Вказані обставини не підлягають додатковому доказуванню відповідачем, оскільки це встановлено господарським судом. Просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
В судовому засіданні представники сторін підтримали власні доводи та заперечення відповідно до викладених письмових позицій.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм  процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду  враховує наступне.
Відповідно до положень   ст. 130 Господарського процесуального кодексу України   у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, ст.ст. 129 та 130 ГПК України дає підстави для висновку про те, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити саме з положень саме ч. 5 ст. 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17.
Згідно з частинами першою та третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Таким чином, в силу імперативного припису ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України відповідні витрати відповідача, у тому числі на правову допомогу адвоката, компенсуються позивачем за умови встановлення судом саме необгрунтованих дій останнього.
Залишення позову без розгляду передбачено у чинному ГПК України з різних підстав. Суд має право залишити позов без розгляду самостійно (без заяви позивача), дійсно, у випадку необгрунтованих дій позивача: наприклад, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається судом зловживанням процесуальними правами відповідно до положень ч. 3 ст. 43 ГПК України, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 226 ГПК України.
У вказаних вище випадках суд з урахуванням обставин конкретної справи може встановити вищезазначені дії позивача необгрунтованими та постановити компенсувати за його рахунок витрати відповідача у відповідності до положень ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.
Як вбачається з матеріалів справи №903/1079/23, суд залишив позовну заяву без розгляду на підставі п. 2 ч.1 ст. 226 ГПК України у зв`язку з тим, що повноваження адвоката Базалицького Романа Валерійовича на представництво ТОВ «Агромаш-Калина»   у Господарському суді Волинської області належним чином не підтверджено. 
Зокрема, судом встановлено, що доданий до позовної заяви ордер не містить обов`язкових реквізитів, передбачених Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41, а саме: номер посвідчення адвоката України, інформацію щодо того, ким та коли він виданий, що вказує на його дефектність та виключає можливість посилання на ордер як на документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.
Відповідно суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки підписана особою, яка не має права її підписувати.
Зважаючи на вказані обставини, під час розгляду заяви відповідача про відшкодування судових витрат, місцевий суд дійшов висновку про необгрунтованість дій позивача, тобто таких дій, які не грунтуються на приписах ч. 4 ст. 60, ч. 5 ст. 164 ГПК України, п.12. Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41.
Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, оскільки в даному випадку суд першої інстанції кваліфікував необгрунтовані дії позивача лише з позиції, що останні не грунтуються на приписах закону щодо повноважень представника. Однак не врахував правові позиції Верховного Суду в окреслених питаннях, за якими необгрунтовані дії позивача слід розцінювати як такі, що спрямовані на порушення прав відповідача.
Зокрема, в постановах КГС ВС від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20 сформовано висновки в чому можуть полягати необгрунтовані дії позивача. Такими діями, зокрема, але не виключно, можуть бути:
- чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необгрунтований позов;
- чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору;
- чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо;
- чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.  
Суд апеляційної інстанції відмічає, що правилами ст. 129 ГПК України також визначені певні критерії, якими суд керується під час вирішення питання про розподіл судових витрат. Зокрема підлягає врахуванню поведінка сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування її розгляду (подання явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне ствердження або заперечення стороною певних обставин), зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або виявлення неправильних дій сторони, внаслідок яких виник спір. Встановлення таких дій тягне за собою покладення судових витрат на винну сторону повністю або частково.
Вищенаведене вказує на те, що кваліфікуючи дії сторони як необгрунтовані, в контексті положень ч. 5 ст. 130 ГПК України, суд в кожному конкретному випадку має встановити їх спрямованість на порушення прав та інтересів іншої сторони.
Водночас, матеріалами справи №903/1079/23 стверджується, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів внаслідок невиконання останнім договірного зобов`язання з оплати отриманого товару. Судом відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін з огляду на ціну позову. В процесі розгляду справи, реагуючи на клопотання відповідача, суд встановив, що до позовної заяви додано ордер адвоката, який не містить всіх необхідних відомостей, а отже не може бути належним доказом в підтвердження повноважень останнього. Зазначена обставина стала підставою для залишення позовної заяви без розгляду.
Виявлена невідповідність ордеру відноситься до технічної помилки, позаяк судом в ухвалі від 27.11.2023 процитовано Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, за якими під час генерації ордеру, графа "посвідчення адвоката" може не заповнюватись автоматично і допускається внесення таких відомостей адвокатом вручну. Така помилка не розцінена судом як недобросовісні дії представника, вчинені з протиправною метою.  
Тобто, залишаючи позов без розгляду суд не встановив зловживання процесуальними правами, безпідставності позовних вимог чи неправильних дій позивача, внаслідок яких виник спір. Відповідно безпідставними є твердження відповідача про встановлення судом необгрунтованих дій позивача в ухвалі про залишення позову без розгляду.
Вказане свідчить, що такі дії не можуть відноситись до необгрунтованих, а їх наслідки більш вагомі для позивача, оскільки втрачається час вирішення спору та виникає необхідність повторного звернення до суду. При цьому в судовому засіданні колегією суддів з`ясовано, що після усунення виявленого недоліку, позивач повторно звернувся до суду з відповідним позовом та судом відкрито провадження у справі № 903/1223/23.
Колегією суддів відхиляються посилання відповідача на практику вирішення спірних питань, як аналогічну, застосовану судами у справі № 903/1059/22. У вказаній справі підставою залишення позову без розгляду стала відсутність скріплення електронним цифровим підписом позовної заяви, яка надсилалась на електронну адресу суду. Зазначене порушення розцінено судами як необгрунтовані дії позивача, що дають підстави для компенсації витрат відповідача згідно ч. 5 ст. 130 ГПК України. Зважаючи, що підстави залишення позову без розгляду у справах № 903/1059/22 та № 903/1079/23 є різними, колегія суддів вважає наведені правові висновки не релевантними по відношенню до справи № 903/1079/23.  
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду заяви відповідача про стягнення судових витрат, місцевий господарський суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи, що призвело до помилкового рішення. Оскільки під час залишення позову без розгляду не встановлено необгрунтованих дій позивача, подана в порядку ч. 5 ст. 130 ГПК України заява відповідача задоволенню не підлягає. Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а додаткова ухвала Господарського суду Волинської області від 12.12.2023 у справі № 903/1079/23 скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заяви.  
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                       
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромаш-Калина"  задоволити. 
2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 12 грудня 2023 року у справі №903/1079/23  скасувати. Прийняти нове рішення. 
В задоволенні заяви Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім.Івана Франка про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу відмовити.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
4. Справу №903/1079/23 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "27" лютого 2024 р.

Головуючий  суддя                                                                      Тимошенко О.М. 

        Суддя                                                                                              Грязнов В.В.  

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.