ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 523/3007/16-к
провадження № 51-2130 км 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання           ОСОБА_4 
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 07 липня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013170000000585, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,     ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 09 квітня 
2019 рокуОСОБА_6  визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Цивільні позови ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 липня 2023 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_6 25 жовтня 2007 року, о 22 год, керуючи автомобілем Пежо-407, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , автошляхом М-05 Київ-Одеса з смт. Іванівка Одеської області в напрямку м. Одеса, порушив вимоги п. п. 1.3, 2.3 (б), 10.1, 12.4 та 12.1 Правил дорожнього руху України (далі - Правила) за наступних обставин.
У зв`язку з капітальним ремонтом автомобільного шляху М-05 Київ-Одеса на ділянці від 402 км+300 м до 464 км+122 м було організовано двосторонній рух по лівій проїжджій частині автодороги, про що інформували розташовані дорожні знаки 1.26 «Двосторонній рух», 1.37 «Дорожні роботи», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості».
Порушуючи Правила, ОСОБА_6 не врахував дорожню обстановку, не прийняв міри для зменшення швидкості або зупинки транспортного засобу, не вибрав безпечну швидкість руху та дистанцію до транспортного засобу, який рухався попереду по тій же смузі, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 .
У результаті зіткнення пасажир автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких та середнього ступеню тяжкості, від яких помер цього ж дня у кареті швидкої медичної допомоги.
Пасажир автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що зібрані у кримінальному провадженні докази  обвинувачення є достатніми для доведення винуватості    ОСОБА_6  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286КК України. Натомість, вказані докази у своїй сукупності не отримали належної оцінки апеляційного суду, який, не навівши переконливих мотивів прийнятого рішення та безпідставно пославшись на висновки експертних досліджень 
№ ЕД-2-3-10/13 від 29.07.2013 та № СЕ-2509-3-903.17 від 01.09.2017,погодився з необґрунтованим висновком суду першої інстанції про необхідність виправдання обвинуваченого. 
Також стверджує, що при перегляді вироку апеляційний суд, в порушення вимог статей 419, 439 КПК України, фактично не виконав вказівки Верховного Суду щодо врахування встановлених касаційним судом обставин при новому розгляді, що перешкодило вказаному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. 
Разом з цим зазначає, що судом апеляційної інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про дослідження доказів, зокрема, висновків експертних досліджень № ЕД-2-3-10/13 від 29.07.2013 та 
№ СЕ-2509-3-903.17 від 01.09.2017, що позбавило вказаний суд можливості дослідити їх належним чином та надати відповідну оцінку в розрізі відповідності положенням ст. 102 КПК України, а відтак вимогам ст. 86 цього Кодексу щодо їх допустимості.
В запереченнях захисник ОСОБА_11 , яка діє в інтересах виправданого ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги прокурора, просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримала доводи касаційної скарги та просила її  задовольнити.
Від захисника  ОСОБА_11 надійшло клопотання про проведення касаційного розгляду за її та виправданого ОСОБА_6 відсутності.  
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПКУкраїни передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, яке повинно відповідати вимогам ст. 370  КПК України.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 вказаного Кодексу, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді оспорюваного вироку, справедливому, із додержанням усіх приписів чинного законодавства, вирішенні поданих апеляційних скарг.
З огляду на зазначене та вимоги статей 404, 419 КПКУкраїни при перегляді вироку апеляційний суд зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати: чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження; чи було у передбаченому цим Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення; чи було їх оцінено місцевим судом із додержанням правил 
ст. 94 КПКУкраїни; чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути наведено підстави, на яких її визнано необґрунтованою. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними обставинами та доказами, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
До того ж суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПКУкраїни), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПКУкраїни. Водночас, у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2021 року ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року за касаційною скаргою прокурора скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у тому числі положень ст. 419 КПК України. 
В мотивувальній частині зазначеної постанови Верховний Суд вказав, що оцінюючи досліджені докази місцевий суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведена належними та допустимими доказами вина 
ОСОБА_6 в порушенні правил дорожнього руху, що перебуває у прямому причинному зв`язку із спричиненням потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень і смерті потерпілого ОСОБА_8 . Такі свої висновки суд обґрунтував посилаючись на висновки експертних досліджень № ЕД-2-3-10/13 від 29.07.2013 та № СЕ-2509-3-903.17 від 01.09.2017. При цьому, суд не дав належної оцінки цим документам з точки зору допустимості їх як доказів, а також не навів належних мотивів, чому не взяв до уваги інші докази винуватості 
ОСОБА_6 , які досліджувалися під час судового розгляду.
Разом з цим, судом касаційної інстанції констатовано, що зміст указаних висновків, які покладено в основу виправдувального вироку, явно не відповідає вимогам ст. 102 КПК України, оскільки у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Таким чином, виправдовуючи ОСОБА_6 з посиланням на зміст вказаних висновків, яким не було дано належної оцінки, як цього вимагає ст. 94 КПК України, суд першої інстанції допустив суперечності у своїх висновках та обрав вибірковий підхід до оцінки доказів у справі, а апеляційний не виправив порушень, допущених місцевим судом.
Крім того, скасовуючи ухвалу апеляційного суду від 04.02.2021, Суд вказав, що відповідно до вимог ст. 439 КПК України під час нового розгляду суду апеляційної інстанції слід урахувати наведене, ретельно дослідити всі докази, надані стороною обвинувачення та захисту, та, залежно від встановленого, постановити законне й обґрунтоване рішення, виклавши в ньому мотиви його прийняття.
Проте, в порушення вимог ст. 439 КПК України апеляційним судом зазначені вказівки суду касаційної інстанції фактично не виконано.
Так, у ході нового судового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції прокурором, з врахуванням вказівок суду касаційної інстанції, заявлено клопотання про дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення та захисту, зокрема, висновків експертних досліджень № ЕД-2-3-10/13 від 29.07.2013 та № СЕ-2509-3-903.17 від 01.09.2017. Однак, ухвалою апеляційного суду від 07.07.2023 у задоволенні вищевказаного клопотання прокурора відмовлено (т. 6 а. п. 24-25).
На переконання Суду, відмова судом апеляційної інстанції у задоволенні вищевказаного клопотання прокурора позбавила вказаний суд можливості належним чином дослідити дані висновки експертних досліджень та надати їм оцінку з огляду на положення ст. 102 КПК України, а відтак відповідності зазначених доказів вимогам ст. 86 цього Кодексу щодо їх допустимості.
Як наслідок, апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі, в порушення приписів статей 419, 439 КПК України, при посиланні на зазначені докази в обґрунтування недоведеності вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не надав їм належної оцінки з точки зору допустимості, з мотивів викладених у постанові Верховного Суду від 16.09.2021, що призвело до необґрунтованості висновків суду, з яких апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення. 
Отже, апеляційний суд, в порушення вимог ч. 2 ст. 439 КПК України, не виконав вказівки суду касаційної інстанції та відповідно дійшов до невмотивованих висновків, які вплинули на ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення.
Зазначені вище порушення безпосередньо вплинули на дотримання загальних засад кримінального провадження, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів вважає, що висновки суду апеляційної інстанції про правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність щодо виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України є передчасними.
З урахуванням наведеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, і прийняти законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам кримінального процесуального законодавства.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції,задовольнити.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 07 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                        ОСОБА_3