ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7717/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2024 року                                                                                             м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого - судді                    Парінова А.Б.,
суддів:                                        Беспалова О.О.,
                                                  Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1    щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (у тому числі: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку) за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1    провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (у тому числі: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку) за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2019 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"  з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що розраховуючи належні позивачу до виплати суми грошового забезпечення відповідач протиправно не застосував розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений  Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік»  станом на 1 січня 2019  року. Необхідність застосування для розрахунків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019 пов`язує із тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», який вносив зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», що полягали у встановленні базою розрахунку розмірів посадових окладів військовослужбовців замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного року - прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задовольнити позовні вимоги повністю. Апелянт наполягає на тому, що розраховуючи належні позивачу до виплати суми грошового забезпечення відповідач протиправно не застосував розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений  Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік»  станом на 1 січня 2019    року.  
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому наполягає на правомірності рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач, підполковник ОСОБА_1 , провідний науковий співробітник науково-дослідного відділу (розвитку інформаційних систем) науково-дослідного управління (розвитку інформаційно-телекомунікаційних систем) наукового центру зв`язку та інформатизації ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнений у запас наказом Командувача Військ Зв`язку та кібербезпеки Збройних Сил України від 19.06.2021 № 45, відповідно до пункту 2 частини 5  статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок»  за підпунктом «б» (за станом здоров`я).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.08.2021 №и158 виключений зі списків особового складу інституту та всіх видів забезпечення    з 06.08.2021.
Листом відповідача від 24.12.2021 №190/4515 позивачу надано копію картки особового рахунку на виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 за 2010 - 2021 роки.
Не погоджуючись з правильністю розрахунку зазначених в картці особового рахунку сум грошового забезпечення за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 01.01.2018 до 01.01.2020 - набрання чинності  Законом України від 14.11.2019 № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік", відповідали акту вищої юридичної сили. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач правильно розрахував грошове забезпечення позивача за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 01.01.2018, як це встановлено пунктом 8 Прикінцевих положень Закону  України від 23.11.2018 № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік".
Колегія суддів не може не погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою  статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до частин другої, третьої  статті 9 Закону № 2011-XII  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
За приписами частини четвертої  статті 9 Закону № 2011-XII  грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.    Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Кабінетом Міністрів України 30.08.2017 прийнято постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова 704), яка набрала чинності 01.03.2018, та якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 704    в редакції на день прийняття розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого  законом  на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Приміткою 1 Додатку 1 до Постанови № 704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого  законом  на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого  законом  на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (примітка Додатку 14 до постанови № 704).
21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова 103), якою внесено зміни до Постанови №        704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції, а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.» (пункт 6 Постанови № 103).
Постанова № 103 набула чинності 24.02.2018.
У подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №        826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704.
Отже, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 відновлено редакцію п. 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін.
У відповідності з частиною другою  статті    265 Кодексу адміністративного судочинства України  нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Поряд з цим, колегія суддів враховує, що Закон України від 05.10.2000 N 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»  (далі - Закон N 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених  Конституцією України  та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений  законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону N 2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із частиною другою  статті 92 Конституції України  виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, а саме -    Закону України про державний бюджет на відповідний рік.
Натомість пунктом 8 Прикінцевих положень Закону  України від 23.11.2018 № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік"  було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
В свою чергу,  Закон України від 14.11.2019 № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік",  Закон України від 15.12.2020 № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік"  та  Закон України від 02.12.2021 № 1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік"  таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018 у 2020, 2021, 2022 роках відповідно не містять.
Таким чином, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 01.01.2018 до 01.01.2020 - набрання чинності  Законом України від 14.11.2019 № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік", відповідали акту вищої юридичної сили.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені  статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 1 частини 1    статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини 1  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України     суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст.   229,  308,  311,  315,  316,    321,    322,    328,    329 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року  - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5    ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          І.О. Грибан