ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/14218/23                                                Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Заяць О.В.,                                                                                                                                                 Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року повернуто позовну заяву особі, яка її подала.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, звертаючись до суду ОСОБА_1 просила:
-  визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у видачі оновленої довідки для проведення перерахунку розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 01.01.2023;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 підготувати та подати Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 01.01.2023 року, відповідно до вимог статей  43  і  63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень  постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704  «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  визначивши посадовий оклад, оклад за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт, та з обов`язковим зазначенням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку пенсії з вересня 2023.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 року залишено без руху позовну заяву, та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків для зазначення інших причин поважності пропуску строку.
16.10.2023 року, на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду, позивачкою подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду (далі по тексту - заява про поновлення строку)(а.с.15-16).
Так, в обґрунтування підстав пропуску строку позивачка зазначила, що відповідно до статті 51 Закону № 2262-ХІІ строк звернення до суду не може бути обмежено, а її права, як пенсіонера, порушені, через ненадання відповідачем довідки про розмір грошового забезпечення.
Дослідивши доводи позивача ОСОБА_1 , зазначені в заяві про поновлення строку, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19.10.2023 року повернуто позовну заяву.
Приймаючи рішення про повернення заяву позовної заяви, на підставі ст. 123 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів існування об`єктивних чи суб`єктивних обставин, які перешкоджали їй звернутись до суду за захистом своїх прав, у строк встановлений адміністративним судочинством.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Так, згідно ч. 1  ст. 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абз. 1 ч. 2  ст. 122 КАС України).
За правилами п. п. 1, 2  ст. 123 КАС України  у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
У аспекті наявних підстав для відкриття провадження по даній справі та вирішення питання про пропуск строку позивачем звернення до суду, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, в даній справі позивачка оскаржує протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови їй у видачі оновленої довідки для проведення перерахунку розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 01.01.2023.
На обґрунтування дотримання строку звернення до суду позивачка посилалася на те, що до правовідносин щодо оскарження неправомірних дій відповідача щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, не підлягає застосовуванню встановлений частиною другою  статті 122 КАС України шестимісячний  строк звернення до адміністративного суду.
Однак, суд першої інстанції критично поставився до викладених тверджень позивачки, та визнав вказані пояснення не належними для обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1  ст. 58 Конституції України  закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
З даним позовом позивач звернулася до суду в 18.09.2023 року.
Розглядаючи питання застосування строку звернення до суду у правовідносинах щодо перерахунку пенсії, у зв`язку із зміною розміру видів грошового забезпечення, Верховний Суд у рішенні від 15 лютого 2018 року в зразковій справі № 820/6514/17 зробив висновок, що  КАС України  є загальним  законом, яким урегульовано строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним  законом, яким урегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених із військової служби та строки перерахунку пенсії, є  Закон № 2262-ХІІ.
Строки перерахунку пенсій регламентуються положеннями  статті 51 Закону № 2262-ХІІ, частинами другою, третьою якої визначено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом  та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Перерахунок пенсій, у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення, відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим  Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
У даній справі спір виник у зв`язку з відмовою ІНФОРМАЦІЯ_1 у підготовці та наданні до ГУ ПФУ довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсії, визначеного станом на 01.01.2023 року, із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення, які обчислюються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого  законом  на 01.01.2023.    
На переконання суду апеляційної інстанції, неправомірні дії відповідача (у разі встановлення судовим рішенням) щодо невидачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії впливають на соціальне забезпечення позивача щодо можливості отримання пенсії у більшому розмірі. Тому застосовування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою  статті 122 КАС України, матиме наслідком неможливість реалізації позивачем права, передбаченого  статтею 63 Закону №     2262-ХІІ, на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною видів грошового забезпечення у межах визначених  статтею 51 цього Закону  строків.
Водночас колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що обмеження права пенсіонера, що отримує пенсію, на підставі норм  Закону № 2262-ХІІ, на перерахунок належної йому пенсії, який проведено несвоєчасно через ненадання довідки про розмір грошового забезпечення відповідними державним органом, з якого позивач звільнився на пенсію, будь-яким строком є неприпустимим з огляду на приписи  статті 51 Закону № 2262-ХІІ.
Відповідно, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апелянта є обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про пропуск позивачкою строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою  статті 122 КАС України, є помилковим та не ґрунтується на правильному застосування норм матеріального та дотриманні норм процесуального права.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 12.12.2023 року по справі № 380/1907/23.
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, касаційна інстанція дійшла наступних висновків і зазначила, зокрема:
«Видача довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії державними органами, зазначеними в пункті 2 Порядку № 45, є одним з етапів реалізації права особи на перерахунок пенсії в порядку, установленому  статтею 63 Закону № 2262-ХІІ.
Згідно із частиною третьою  статті 51 цього Закону  перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно із цим  Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Тому до правовідносин щодо оскарження неправомірних дій чи бездіяльності уповноважених на те суб`єктів владних повноважень щодо видачі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за  Законом № 2262-ХІІ, та членам їх сімей, не підлягає застосовуванню встановлений частиною другою  статті 122 КАС України шестимісячний  строк звернення до адміністративного суду.
Застосування вказаного строку звернення до адміністративного суду унеможливить реалізацію права, передбаченого  статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною видів грошового забезпечення з урахуванням норм частини третьої  статті 51 цього Закону  щодо перерахунку пенсій із дати виникнення права на нього без обмеження строком у разі непроведення перерахунку з вини державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії».
Право особи на доступ до правосуддя гарантоване  статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті  Конституції України  кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань та посадових осіб.
Отже, враховуючи вищезазначені правові положення та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для повернення позовної заяви позивачці.
Судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
Із змісту  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 3  ст. 312 КАС України  у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що суд першої інстанції помилково повернув позовну заяву ОСОБА_1 , оскільки останньою строк звернення з даним позовом до суду пропущено не було.
У зв`язку з вищезазначеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду та вирішення питання про відкриття провадження по справі.
Керуючись ст.ст. 169, 242, 308, 310, 315, 320, 321, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року про повернення позовної заяви - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                            Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 17.01.2024 року