П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/13052/23	
                          Головуючий в 1 інстанції: Величко А.В.
Дата і місце ухвалення 31.10.2023р., м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:      Бойка А.В.,
                      суддів:      Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,
                                         
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 р. у справі №400/13052/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Миколаївській області у зарахуванні пільгової вислуги років ОСОБА_1 , оперуповноваженому оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Миколаївській області, спеціальне звання «капітан поліції» до його календарної вислуги років та до стажу служби в органах внутрішніх справ та поліції;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 , оперуповноваженому оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Миколаївській області, спеціальне звання «капітан поліції» відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди: 29.07.2006 - 01.10.2006, 01.10.2006 - 22.01.2007, 22.01.2007 - 01.06.2007, 01.06.2007 - 06,09.2010, 06.09.2010 - 18.07.2011, 18.07.2011 - 30.01.2012, 30.01.2012 - 25.06.2013, 25.06.2013 - 06.11.2015 - у загальній кількості 03 роки, 11 місяців, 25 днів в пільговому обчисленні. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 р. у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт, в тому числі посилаючись на постанови Верховного Суду зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не врахував, що метою відповідного звернення є встановлення права позивача на пенсію за вислугу року, згідно ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
На думку позивача Порядок №393 необхідно застосовувати не лише при обчисленні вислуги років після звільнення особи зі служби в поліції, але й під час проходження такої служби, з метою встановлення права на пенсію за вислугу років.
Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 18.01.2002 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ (міліції), а з 07.11.2015 року по теперішній час проходить службу Національній поліції України.
27 вересня 2023р. представник позивача звернувся до ГУНП в Миколаївській області з адвокатським запитом, в якому просив зарахувати до його календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні.
Листом від 03.10.2023 року за вих. №240-аз/05/14-2023 позивачу надано відповідь, у якій роз`яснено, що зарахування пільгової вислуги років в календарну для отримання працівником права на призначення пенсії відповідно до п. "а" ст. 12 Закону № 2262 чинним законодавством не передбачено. Додатково роз`яснено, що пільгова вислуга років зараховується працівнику, який має необхідну календарну вислугу років для призначення пенсії і впливає лише на розмір пенсії згідно п. "а" ст. 13 вищевказаного Закону.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є чинним працівником ГУНП в Миколаївській області позовні вимоги щодо перерахунку календарної вислуги років, згідно Постанови №393 є передчасними.
Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» від 9 квітня 1992 року №2262-XII (тут і надалі Закон №2262-XII в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин   06.12.2022), цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Відповідно до пункту «б» частини 1 ст. 1-2 Закону № 2262-ХІІ, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» ст.1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Відповідно до ст.17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (далі - Постанова №393).
Системний аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що призначення пенсії за вислугу років за нормами Закону №2262 пов`язується з моментом звільнення такої особи зі служби та наявності у неї необхідної вислуги років, яка обраховується в поряду встановленому Постановою №393. 
З наявних у справі матеріалів вбачається, що на день звернення представника позивача до ГУНП в Миколаївській області з адвокатським запитом, ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції на посаді оперуповноваженого оперативно-пошукового відділу управління карного розшуку ГУНП в Миколаївській області.
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача з підстав їх передчасності.
Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 22.02.2023р. по справі №320/12166/20.
При цьому, судова колегія не бере до уваги перелічені апелянтом постанови Верховного Суду в обґрунтування власної правової позиції, оскільки досліджувані в них  правовідносини не ідентичні правовідносинам, що склалися у даній справі. 
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Відповідно до   ст.316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів   статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5   ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст.   308,   311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.   316,   321,   322,   325,   328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 р. у справі №400/13052/23- без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
  Суддя-доповідач 	  	  А.В. Бойко	
Судді	  	А.Г. Федусик    О.А. Шевчук