ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/7221/23          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Валентина ТИМОШЕНКО

ПОСТАНОВА
Іменем України

01 березня 2024 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Чаку Є.В.,
          Коротких А.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування при призначенні пенсії позивачу до страхового стажу періоду його роботи водієм ЗАО «Артіль старателів «Амур» російська федерація Хабаровський край Айно-Майський район (район Крайньої Півночі) з 26.10.1992 по 15.11.2000 та щодо неврахування при обчисленні та нарахуванні пенсії його заробітної плати за цей період;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з моменту призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди його роботи водієм ЗАО «Артіль старателів «Амур» російська федерація Хабаровський край Айно-Майський район (район Крайньої Півночі) з 26.10.1992 по 15.11.2000, а також врахувавши при обчисленні пенсії його заробітну плату за цей період відповідно до наданої довідки про заробітну плату від 19.09.2018 №121.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №233050004147 від 24.07.2023;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести з 19.09.2022 (з моменту призначення пенсії) перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати за період з 26.10.1992 по 15.11.2000, згідно довідки про заробітну плату від 19.09.2018 №121.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом не було враховано, що обчислення стажу позивача за спірний період роботи здійснюється згідно із законодавством російської федерації, на території якої працював позивач. Разом з тим, суд залишив поза увагою, що за відсутності доказів сплати роботодавцем страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації та неможливості направлення запиту до цього органу внаслідок припинення міжнародних відправлень в російську федерацію, а також виходу країн з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (далі - Угода), підстави для врахування спірного періоду роботи для обчислення розміру пенсії відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відхилити її, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі. Свою позицію обґрунтовує тим, що вимоги щодо необхідності надання інформації про сплату страхових внесків стосуються періоду після 01.01.2004, сама по собі несплата страхових внесків роботодавцем не може мати негативних наслідків для працівника, достовірність наданих позивачем документів була перевірена відповідачем у 2021 році, припинення дії Угоди на спірні правовідносини не впливає, оскільки із заявами про врахування стажу роботи позивач звертався під час її дії. Крім того, зауважує на посилання апелянта на нерелевантну до спірних правовідносин практику Верховного Суду.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Черкаській області та з 19.09.2022 йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 21.12.2022 №7624-7614/Т-02/8-2300/22 відповідач за наслідками розгляду звернення позивача повідомив про те, що пенсія обчислена відповідно до чинного законодавства та документів пенсійної справи, а щодо питання нарахування пенсії за період з 26.10.1992 по 15.11.2000 рекомендовано звертатися до відповідних органів країни роботи.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 у справі №580/3463/23, яке набрало законної сили 07.07.2023, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву представника ОСОБА_1 від 22.11.2022 щодо перерахунку пенсії з 26.10.1992 по 15.11.2000 та прийняти рішення по суті, з урахуванням правової оцінки суду, наданої у цьому рішенні.
На виконання вказаного судового рішення відповідачем прийнято рішення від 24.07.2023 №233050004147 про відмову у перерахунку пенсії позивачу з підстав відсутності у довідці від 17.09.2018 №121 відомостей про сплату внесків до Пенсійного фонду російської федерації за період роботи позивача з 26.10.1992 по 15.11.2000. Водночас, у рішенні зазначено, що цей період роботи зарахований до страхового стажу при призначенні пенсії з 19.09.2022.
Вважаючи протиправною бездіяльність територіального органу Пенсійного фонду України щодо незабезпечення перерахунку пенсії, позивач звернувся з позовом до суду.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, а також заробіток з періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при обчисленні пенсії. Суд підкреслив, що обов`язок з реєстрації в системі пенсійного страхування іноземних громадян виник з 01.01.2012 на підставі відповідного закону російської федерації, а відтак документальне підтвердження трудової діяльності позивача у період з 26.10.1992 по 15.11.2000 є підставою для перерахунку пенсії останнього з урахуванням заробітної плати за вказаний проміжок часу.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) право на отримання пенсій мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Приписи ч. 4 ст. 24 Закону визначають, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно із статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх, від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до ст. 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.
Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (ст. 3 Угоди).
Згідно із ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.
Таким чином, Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.
Відповідно до статті 9 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.
Згідно із положеннями статті 4 зазначеної Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.
Відповідно до статті 7 зазначеної Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з 01.01.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.
Однак, на переконання колегії суддів, припинення участі в цій Угоді не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, так як такий стаж набутий до ухвалення такого рішення. При цьому, ч. 2 ст. 13 Угоди передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 було констатовано, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або у разі відсутності після 1 липня 2000 року 60 місяців страхового стажу, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
За правилами ч. ч. 1-3 статті 44 Закону призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону).
Згідно пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.
Абзацом 2 підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до п. 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.
Отже, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, який повинен бути підтверджений належними документами, зокрема, трудовою книжкою.
Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Матеріали справи свідчать, що у період з 26.10.1992 по 15.11.2000 ОСОБА_1 працював водієм у ЗАО «Артіль старателей «Амур», російська федерація, Хабаровський край, Аяно-Майський район (район Крайньої Півночі), що підтверджується записами трудової книжки від 15.09.1981 серії НОМЕР_1 та довідкою вказаного підприємства від 17.09.2018 №121. 
При цьому, як правильно акцентовано увагу позивачем, достовірність зазначених у довідці сум заробітної плати ОСОБА_1 підтверджена актом документальної перевірки відомостей про заробітну плату від 04.07.2021, виданим Центром надання державних послуг та встановлення пенсій Пенсійного фонду російської федерації в Хабаровському краї №1. До того ж, суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив, що, як свідчить рішення ГУ ПФ України в Черкаській області від 24.07.2023 №233050004147, спірний період роботи позивача було зараховано відповідачем до страхового стажу при призначенні пенсії.
Як було зазначено вище, відмовляючи у врахуванні відомостей довідки від 17.09.2018 №121 щодо періоду з 26.10.1992 по 15.11.2000 для обчислення розміру пенсії позивача, відповідач посилався на відсутність у ній відомостей про сплату внесків до Пенсійного фонду російської федерації.
Разом з тим, такі аргументи органу Пенсійного фонду України є помилковими, оскільки обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.03.2015 у справі № 21-11а15 і від неї Верховний Суд не відступав.
Як було підкреслено вище, достовірність викладених у довідці від 17.09.2018 №121 відомостей про розмір отриманої позивачем заробітної плати підтверджена компетентним органом російської федерації. У свою чергу, будь-яких аргументів про те, що факт нарахування позивачу заробітної плати за період з 26.10.1992 по 30.06.2000 не підтверджений первинними документами, відповідачем не наведено. Відтак у відповідача були відсутні правові підстави для неврахування заробітної плати позивача за вказаний період при обчисленні пенсії.
Щодо періоду з 01.07.2000 по 15.11.2000 колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Як було зазначено вище, згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
З огляду на вказану норму та враховуючи те, що персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування запроваджений в Україні з 01.07.2000, але такий облік не охоплює осіб, які працювали поза межами України, Верховний Суд у постанові від 29.01.2024 у справі №560/5001/21 прийшов до висновку, що підтвердження нарахованої заробітної плати для осіб, які працювали поза межами України та мають право на призначення пенсії в Україні, має відбуватися на підставі первинних документів.
Поряд з цим, у постановах від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 та від 06.11.2023 у справі 560/764/21, а також у вже згаданій вище постанові Верховний Суд вказав на можливості врахування відомостей, зазначених в довідках про заробітну плату, отриману поза межами України (в російській федерації), лише за умови підтвердження належними доказами відрахувань із заробітної плати позивача в Пенсійний фонд російської федерації, а також утримання відповідних податків із його заробітної плати.
Як було встановлено раніше, у довідці від 17.09.2018 №121 наведені суми заробітної плати позивача, достовірність відомостей про які підтверджена Пенсійним фондом російської федерації. 
Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що хоча матеріали справи не містять достовірних доказів щодо здійснення роботодавцем відрахувань із заробітної плати позивача в Пенсійний фонд російської федерації, а також утримання відповідних податків із його заробітної плати, однак відсутність зауважень з боку органу Пенсійного фонду російської федерації щодо сум виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати дає підстави вважати, що відповідні відрахування здійснювалися ЗАО «Артель старателей Амур» у відповідності до вимог законодавства російської федерації.
За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що й заробітна плата позивача за період з 01.07.2000 по 15.11.2000 підлягає врахуванню при обчисленні пенсії ОСОБА_1 .
Посилання апелянта на законодавство російської федерації, зокрема, на закони №173-ФЗ та №400-ФЗ, колегія суддів у площині спірних правовідносин відхиляє, оскільки їх норми не були чинними станом до 15.11.2000.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          Є.В. Чаку

Суддя          А.Ю. Коротких