Номер провадження: 22-ц/813/1864/24 
Справа № 522/3799/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Комлевої О.С., Коновалової В.А.,        
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2023 року у складі судді Шенцевої О.П.,
встановив:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення в рахунок відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок залиття квартири грошових коштів у розмірі 83 388 грн., а також моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 4000 грн., судовий збір у розмірі 923,88 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , яку 25.09.2017 затоплено з квартири АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач. У зв`язку з чим, позивачу було нанесено шкоду у розмірі 83 388,00 грн., що підтверджується висновком експерта від 27.12.2019 №171/2019, складеним на замовлення позивача та спричинено моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Крім того, позивач вказує про те, що понесла витрати на проведення експертизи у розмірі 4000 грн.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування того, що залиття квартири позивача відбулося не з вини відповідача, а з вини третіх осіб. Апелянт зазначила, що клопотання про призначення у даній справі додаткової судової експертизи для встановлення причини залиття належної позивачу квартири відповідачем не заявлялося і не було жодних обставин, які б перешкоджали відповідачу заявити таке клопотання. Зазначає, що самі по собі акти є одним із доказів, що підтверджують факт заподіяння шкоди ї зазначені в ньому обставини не спростовано належними та допустимими доказами її вини у залитті квартири позивача, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності від 27.07.2009 позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 77,6 кв. м, житловою площею 31,7 кв. м, яка згідно з технічним паспортом розташована на третьому поверсі багатоквартирного будинку.
Згідно з технічним паспортом від 28.10.2016 складеним на замовлення ОСОБА_2 , у житловому будинку АДРЕСА_4 на першому та другому рівні 9, 10 поверхах розташована квартира АДРЕСА_5 загальною площею 349,5 кв.м.
25.09.2017 позивач ОСОБА_1 звернулася до голови ОСББ «Шах-Наме» з повідомленням про те, що 25.09.2017 їй стало відомо про те, що з квартири, яка розташована поверхом нижче ніж належна їй квартира (кв. АДРЕСА_2 ) почалося затоплення належної їй квартири. Просила з`ясувати обставини виникнення вищевказаної течі та усунення причин, що до неї призвели, невідкладно провести огляд усіх приміщень, в яких вона мала місце та вузлів, пов`язаних з її виникненням. За результатами огляду просила здійснити фотофіксацію та скласти акт згідно з ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (а.с.16 т. 1).
25.09.2017 головою ОСББ «Шах-Наме» Куцим І.П. та членом правління ОСББ «Шах-Наме» Блажко А.Ф. складено акт №1/17 про те, що ними була обстежена квартира АДРЕСА_1 на предмет залиття з вище розташованої квартири АДРЕСА_5 . В акті зазначено, що на день обстеження комісія встановила, що під час залиття квартири АДРЕСА_6 постраждали ламінована підлога коридору, кімнати та кухні, двері міжкімнатні 5 шт., плінтус у коридорі та стеля у туалеті. Актом встановлено, що були порушені норми технічної експлуатації будівель: порушення каналізаційної системи будинку внаслідок побудованої на даху незаконної будівельної споруди. Зазначено, що причиною залиття квартири АДРЕСА_6 стало порушення власником квартири АДРЕСА_5 каналізаційної системи будинку. Вказано, що обстеження квартири АДРЕСА_5 не проводилось так як у допуску до неї було відмовлено (а.с.17-18 т. 1).
27.11.2019 позивач звернулася з заявою до ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» про проведення експертного дослідження приміщень її квартири АДРЕСА_6 .
27.12.2019 експертом ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» ОСОБА_4 виготовлено висновок №171/2019 будівельно-технічного експертного дослідження.
У вказаному висновку зазначено, що виходячи з проведеного візуально-інструментального огляду приміщень квартири АДРЕСА_6 виявлено наявність пошкодження приміщення квартири АДРЕСА_6 , які виникли внаслідок залиття. Експерти виходячи з того, що не був присутнім під час залиття, виходив з факторів вказаних у акті №1/17 про наслідки залиття, вказавши, що причиною залиття приміщень квартири АДРЕСА_6 являється порушення власником квартири АДРЕСА_5 каналізаційної системи будинку. Вартість матеріальної шкоди, яка завдана власнику квартири АДРЕСА_6 становить 83 388 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту акту не вбачається в чому саме полягало порушення каналізаційної системи будинку та які дії відповідача призвели до такого порушення, не встановлено причини залиття квартири та особу, внаслідок дій або бездіяльності якої сталося залиття. Суд дійшов висновку, що в основу висновку експерта, який складений більш ніж через два роки після залиття квартири, покладено вказаний акт, тому акт та висновок експерта не є належними та допустимими доказами заподіяння майнової шкоди позивачу залиттям її квартири саме відповідачем.
Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частина друга ст. 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.
Таким чином, цивільне законодавство передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Частиною першою статті 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей76,80 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, N 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно- правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, тоді як на позивача покладено тягар доведення факту наявності шкоди.
Основними доказами, на які посилається позивач, є акт про наслідки залиття квартири від 25.09.2017 та висновок експерта будівельно-технічного експертного дослідження від 27.12.2019.
Проте, відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року N 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку N 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
У додатку N 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.
В акті мають бути зазначені такі відомості: 1) дата складання акту (число, місяць, рік); 2) прізвища, ініціали та посади членів комісії; 3) прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; 4) адреса квартири, поверх, форма власності; 5) характер залиття та його причини; 6) завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених унаслідок залиття речей та їхня орієнтовна вартість); 7) висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Згідно до роз`яснення, наданого Міністерством з питань житлово-комунального господарства України у Листі від 29.12.2009 р. N 12/20-11-1975, відповідно до якого вказується, що п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 N 76 у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою.
В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної, не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.
Окрім, забезпечення присутності осіб, визначених у зазначених Правилах, зацікавленим особам слід домогтися належного оформлення акта (оскільки нерідко представники ОСББ, житлово-експлуатуючих організацій та інші особи, що входять до складу комісій, не мають юридичної освіти, в силу чого складають акти про залиття, не вказуючи необхідної інформації). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення.
Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: "чітко зазначити причини". Проста фіксація замокання стін та стелі не буде розцінена судом як належний доказ того, що залиття сталося з вини відповідача.
Наданий позивачем акт від 25.09.2017 складений в порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N76, зокрема в ньому не відображено конкретних даних про причини залиття квартири позивача.
Зазначення в акті причиною залиття порушення відповідачем каналізаційної системи будинку внаслідок побудованої ним на даху незаконної будівельної споруди, апеляційний суд вважає неконкретизованим.
Наявність самих лише посилань на незаконність будови на даху будинку не доводить, що саме це стало причиною залиття квартири позивача.
Актом не встановлено чітких порушень відповідачем каналізаційної системи, а саме: несанкціоноване втручання у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.
Апеляційний суд також враховує, що квартира позивача розташована на третьому поверсі багатоквартирного будинку, тоді як квартира відповідача, яка відповідно до технічного паспорту є двох`ярусною, розташована на 9 та 10 поверхах, тобто шістьма поверхами вище.
В матеріалах справи відсутні докази того, що затопленню піддалися інші квартири цього будинку.
Крім того, у акті відсутні дані, що власниця квартири ОСОБА_2 ознайомлена зі складеним актом або відмовилася від ознайомлення. В акті лише зазначено про недопуск до квартири, проте такі посилання не підтвердженні будь-якими доказами.
Апеляційний суд враховує правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі N 2-1974/11, згідно до якої зазначено, що акт, який не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.
Отже, враховуючи, що акт від 25.09.2017 не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, та висновок комісії щодо винності саме власника квартири АДРЕСА_5 зроблено без огляду цієї квартири, а тому вказаний акт, згідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, ст. 79 ЦПК України, ст. 80 ЦПК України, не може бути прийнятий судом до уваги, як допустимий, достовірний та достатній доказ, оскільки оформлений в порушення зазначених вимог не містить даних, які б надали можливість встановити дійсні обставини, та у своїй сукупності не надає змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що акт не містить належних і допустимих доказів неправомірних дій відповідача щодо залиття квартири.
Крім того у наданому позивачем висновку експерта будівельно-технічного експертного дослідження, який складено більш ніж через два роки після затоплення, зазначено про те, що експерт не був присутнім під час залиття, тому виходив з факторів вказаних у акті №1/17 про наслідки залиття, а тому дійшов висновку, що причиною залиття приміщень квартири АДРЕСА_6 являється порушення власником квартири АДРЕСА_5 каналізаційної системи будинку, вартість матеріальної шкоди, яка завдана власнику квартири АДРЕСА_6 становить 83 388 грн. Вказаний висновок не містить відомостей про попередження експерта про кримінальну відповідальність.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані позивачем акт та висновок експерта не є належними доказами заподіяння майнової шкоди позивачу залиттям її квартири саме відповідачем.
Апелянт в скарзі посилається на те, що суд застосовуючи положення п. 2.3.6 6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року N 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" та інформацію, що міститься в листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 року N 12/20-11-1975), не прийняв до уваги посилання на те, що відмова від підписання складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної особи не впливає на його чинність.
Проте, в акті міститься надрукований абзац «Винуватець шкоди відмовився від підпису (Запис робиться в разі відсутності заподіювача шкоди або при його відмові підписувати даний акт)». Водночас відсутні уточнюючі дописи уповноваженими особами про те, що мала місце відмова від підпису відповідача акту.
Наявність лише самого допису про відмову у допуску до квартири не свідчить про те, що відповідачу пропонувалося скласти та підписати акт та останній надав відмову. У своїх письмових пояснення відповідач вказувала, що про обставини даної справи дізналася лише у суді.
Водночас позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що остання зверталася до відповідача з підстав затоплення її квартири та задля фіксації відповідних обставин.
Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту затоплення її квартири саме через дії або бездіяльність відповідача, ані розміру завданих збитків, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді