Справа № 159/3646/23 	Головуючий у 1 інстанції: Чалий А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/181/24  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
15 лютого 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих та збережених коштів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 – ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2023 року,

                                          В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що у період з 03 травня 2022 року по 14 березня 2023 року вона працювала в Приватному підприємстві (далі – ПП) «Агро-В» на посаді менеджера з транспортно-експедиторської діяльності. Керівництвом ПП «Агро-В» їй було запропоновано паралельно (за сумісництвом) працювати на їхню польську компанію Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Agro-V Polska Sp. z o.o.». Вона прийняла пропозицію та працювала у період з 20 червня 2022 року по 13 березня 2023 року в ТОВ «Agro-V Polska Sp. z o.o.» (Польща, м. Люблін, вул. Сондова, № 8, каб. 1) на посаді спеціаліста з логістики і транспорту. У цьому товаристві вона працювала разом із відповідачем ОСОБА_4 , який працював на посаді директора з розвитку бізнесу та одночасно був головою правління. 
Позивач зазначала, що 08 вересня 2022 року, 23 листопада 2022 року та 16 січня 2023 року вона з свого банківського рахунку, відкритого у польській банківській установі, перерахувала на банківський рахунок відповідача ОСОБА_4 , відкритий у польській банківській установі, 12 543 польських злотих (4 280 - 08 вересня 2022 року; 3 945 - 23 листопада 2022 року; 4 318 – 16 січня 2023 року), що у гривневому еквіваленті становить 112 385 грн 28 коп.
Також вказувала, що 08 травня 2023 року вона направила на поштову адресу відповідача вимогу про повернення коштів, яку останній залишив без задоволення.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на свою користь безпідставно набуті та збережені грошові кошти у розмірі 112 385 грн 28 коп., а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.
У липні 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 травня 2023 року він направив на поштову адресу ОСОБА_1 відповідь на вимогу про повернення коштів у якій зазначив, що отримав від неї грошові кошти за зарядні станції Bluetti Poweroak AC 200P, 2000 Вт, які вона просила його купити та привезти з Республіки Польща. Грошові кошти за вказані зарядні станції для дому ОСОБА_1 зобов`язувалася сплачувати зі своєї заробітної плати періодичними платежами. ОСОБА_1 здійснювала грошові перекази на його банківську картку, а саме: 08 вересня 2022 року – 4 280 польських злотих, 23 листопада 2022 року – 3 945 польських злотих, 16 січня 2023 року – 4 318 польських злотих. Загальна сума перерахованих коштів становить 12 543 польських злотих. Залишок боргу за зарядні станції становить 3 655 польських злотих, які він просив ОСОБА_1 сплатити йому протягом 5-ти календарних днів. Його вимогу ОСОБА_1 залишала без реагування.
Просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього, а його зустрічний позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 3 655 польських злотих, а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073 грн 60 коп. і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті та збережені грошові кошти у розмірі 112 385 грн 28 коп. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_4 – ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просила вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення позивача, її представника, а також представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню в частині вирішення первісного позову та стягнення судового збору, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у первісному позові та залишенням в решті рішення суду без змін, виходячи з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПП «Агро-В» та у період з 03 травня 2022 року до 14 березня 2023 року займала посаду менеджера з транспортно-експедиторської діяльності, що підтверджується копією її трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.7-10).
Позивач згідно наданих підтверджень грошових переказів, здійснювала перекази грошових коштів з рахунку НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_3 , який належить відповідачу ОСОБА_4 , а саме: 16 січня 2023 року у розмірі 4 318 польських злотих; 08 вересня 2022 року у розмірі 4 280 польських злотих; 23 листопада 2022 року у розмірі 3 945 польських злотих (а.с.11-14).
08 травня 2023 року позивач ОСОБА_5 направила на адресу відповідача ОСОБА_4 вимогу про повернення грошових коштів, у якій просила останнього повернути належні їй грошові кошти у розмірі 12 543 польських злотих, як безпідставно набуті та які зберігаються ним без достатніх правових підстав (а.с.15-17).
Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі відсутні будь-які договірні правовідносини та зобов`язання, а грошові кошти, перераховані ОСОБА_1 на банківський рахунок ОСОБА_4 у розмірі 12 543 польських злотих, що на момент звернення до суду становить 112 385 грн 28 коп., є безпідставно набутими коштами та зберігаються останнім без достатніх правових підстав, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 .
Однак з такими висновками суду не можна погодитися з огляду на таке.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України).
Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (ч. 1 ст. 267 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434св20).
Суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 112 385 грн 28 коп. як безпідставно набутих та збережених, не звернув уваги на те, що грошові кошти позивачем перераховувались на рахунок відповідача добровільно та без зазначення призначення платежу, а тому вони не є отриманими відповідачем безпідставно у розумінні ст. 1212 ЦК України та не є такими, що підлягають поверненню. 
Під час апеляційного розгляду справи позивач ОСОБА_1 не змогла пояснити з якою метою вона здійснювала грошові перекази на рахунок відповідача у різні періоди часу та на різні суми. При цьому наявність зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_4 заперечувала. 
Вищенаведені обставини свідчать, що позивач, перераховуючи кошти відповідачу, знала, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків), у зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в розмірі 112 385 грн 28 коп. відсутні.
З огляду на наведене, на думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції у зазначеній частині ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його у цій частині необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.
Водночас колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у зустрічному позові ОСОБА_4 . 
Так звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_4 зазначав, що зобов`язувався купити на привезти з Республіки Польща дві зарядні станції для ОСОБА_1 , а остання зобов`язувалася сплачувати грошові кошти за ці станції зі своєї заробітної плати періодичними платежами, однак, свої зобов`язання не виконала, грошові кошти у повній мірі не повернула.
З наданої ОСОБА_4 копії фактури 705/11/2022 від 25 листопада 2022 року вбачається, що ним було придбано портативну електростанцію Bluetti Poveroak AC 200P, 2000 Вт в кількості 2 штуки на загальну суму 16 198 польських злотих та засвідчений переклад платіжного документа з якого вбачається, що ОСОБА_4 переказав на рахунок АТ «МЕЛЕМЕНТС» грошові кошти в розмірі 16 198 польських злотих.
Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 всупереч ст. 81 ЦПК України не довів та не надав належні і допустимі докази на підтвердження заявлених зустрічних позовних вимог, а саме, що між ним та ОСОБА_1 існували домовленості (зобов`язання) та передачі згаданого майна у володіння останньої, а також наявність заборгованості у зв`язку з невиконанням такого зобов`язання.
З огляду на це, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 є законним та обгрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції в означеній частині фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду у вказаній частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення про відмову у первісному позові ОСОБА_1 , тому з неї на користь відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 685 грн 78 коп.
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 – ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2023 року в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих та збережених коштів, а також стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих та збережених коштів – відмовити.
В решті рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2023 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 685 (одна тисяча шістсот вісімдесят п`ять) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: