П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2133/22-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук К.О.   
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
10 січня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Литвин Д. С., 
представника позивача: Московка О.О.,
представника відповідача: Шевчука В.Г.
           розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
в лютому 2022 року позивач, приватне акціонерне товариство "Гніванський завод спецзалізобетону", звернулося в суд із позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (відповідача) щодо визнання протиправним та скасування рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу №1 від 11 листопада 2021 року.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 29.08.2023 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що контролюючим органом при прийнятті оскаржуваного рішення № 1 від 11 листопада 2021 року дотримано усіх обов`язкових передумов, що визначені пунктом 95.5 статті 95 ПК України, таке рішення повністю відповідає вимогам податкового законодавства.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що оскаржуване рішення контролюючого органу прийнято всупереч приписам податкового законодавства, оскільки відсутня сукупність обставин, передбачених приписами статті 95 Податкового кодексу України, необхідних для прийняття такого рішення.
Вважає, що контролюючим органом невірно застосовано положення статті 95 Податкового кодексу України, що свідчить про протиправність прийнятого ним рішення, у зв`язку із чим приватне акціонерне товариство "Гніванський завод спецзалізобетону" звернулося до суду із позовом з вимогою визнати протиправним та скасувати таке рішення.
Також позивач звертає увагу на тому, що разом з позовною заявою ним подано 33 платіжних документа, якими підтверджується сплата податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 21138813 гривень за період з 01 січня 2021 року по 04 лютого 2022 року.
На думку позивача, такі документи підтверджують той факт, що позивач погашав заборгованість протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, що виключає одну з необхідних умов, передбачених пунктом 95.5 статті 90 Податкового кодексу України.
Також заперечив позивач і той факт, що станом на день прийняття оскаржуваного рішення за ним обліковувався податковий борг, що перевищував 5 мільйонів гривень, оскільки відповідачем в підтвердження таких обставин не надано до суду жодного належного та допустимого доказу.
У відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача зазначається, що судом першої інстанції надано належну правову оцінку доводам позивача із врахуванням висновків Верховного суду викладених у постанові від 25 травня 2023 року у цій справі.
Також вказав на те, що зважаючи на постановлені судові рішення, податкове повідомлення-рішення № 0002301401 від 05 квітня 2017 року скасовано, внаслідок чого 02 листопада 2021 року контролюючим органом було виключено з картки особового рахунку позивача суму в розмірі 393952 гривень та 98488 гривень.
В спростування доводів позивача про те, що станом на день прийняття рішення № 1 від 11 листопада 2021 року у контролюючого органу були наявні зобов`язання щодо повернення приватному акціонерному товариству "Гніванський завод спецзалізобетону" надмірно сплачених грошових зобов`язань в сумі 363809,62 гривень, то представник відповідача зауважив, що позивач звернувся до Головного управління ДПС у Вінницькій області із заявою щодо повернення надмірно сплаченого грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в строк, що перевищує 1095 днів, внаслідок чого у контролюючого органу відсутні підстави для повернення таких коштів платнику податків, про що його повідомлено листом. 
Щодо коштів в сумі 21138813 гривень, які були сплачені приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість, то представник відповідача вказав, що такі кошти зараховані податковим органом в рахунок погашення попередньої заборгованості, що існувала у позивача перед бюджетом (наведене підтверджується карткою особового рахунку платника податку).
Відповідно до даних інформаційної системи "Податковий блок" у приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" станом на 01 січня 2018 року обліковувався податковий борг з податку на додану вартість та із земельного податку з юридичних осіб на загальну суму 1201527,98 гривень, який протягом наступних бюджетних періодів зростав.
Станом на 11 листопада 2021 року за позивачем обліковувався податковий борг за самостійно задекларованими зобов`язаннями з податку на додану вартість в розмірі 11483536 гривень, із земельного податку з юридичних осіб - 1394634,09 гривень та з податку на нерухоме майно, що відмінне від земельної ділянки, - 611256,32 гривень. Станом на 29 квітня 2021 року у приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" наявна заборгованість з податку на додану вартість в сумі 11117290,59 гривень. За період з 30 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року (кінцева можлива дата сплати) позивачем самостійно задекларовано податкові зобов`язання з податку на додану вартість:
- 30 квітня 2021 року - 2 466 702 гривень;
- 31 травня 2021 року - 769 656 гривень;
- 30 червня 2021 року - 1 063 093 гривень;
- 30 липня 2021 року - 672 985 гривень.
За період з 30 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року загальна задекларована сума з податку на додану вартість становила 4972436 гривень, із земельного податку - 620091,96 гривень та з податку на нерухоме майно, що відмінне від земельної ділянки, - 407752,50 гривень, що в сумі складало 6000208,46 гривень (тобто податковий борг перевищував 5 мільйонів гривень).
Станом на 30 липня 2021 року у приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" обліковувався податковий борг з податку на додану вартість в загальній сумі 14912337,75 гривень.
Також зазначає, що за період з 30 квітня 2021 року по 11 листопада 2021 року підприємством кошти в сумі 6453753,52 гривень, що є меншою сумою за борг з податку на додану вартість станом на 29 квітня 2022 року (11117290,59 гривень), а, отже, податкові зобов`язання, задекларовані у період з 30 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року, платником податків не сплачувалися, що підтверджується наявною в справі карткою особового рахунку платника податків. За наведених обставин представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без змін.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що приватне акціонерне товариство "Гніванський завод спецзалізобетону" перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Вінницькій області.
05 квітня 2017 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0002301401, яким приватному акціонерному товариству "Гніванський завод спецзалізобетону" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 393952 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 98488 гривень.
Не погоджуючись із таким податковим рішенням, товариство оскаржило його в судовому порядку.
Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року у справі № 120/808/17-а позовну заяву товариства задоволено, а податкове повідомлення-рішення № 0002301401 від 05 квітня 2017 року визнано протиправним та скасовано.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" відмовлено.
Проте постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 802/808/17 скасовано, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року - залишено в силі.
З огляду на ухвалені судові рішення Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 02 листопада 2021 року проведено коригування шляхом виключення з картки особового рахунку платника податків суму заборгованості в розмірі 393952 гривень та 98488 гривень, що підтверджується карткою особового рахунку платника податків за платежем «податок на додану вартість».
Окрім того, карткою особового рахунку платника податків за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» підтверджується переплата з цього платежу в розмірі 363809,62 гривень, яка обліковується, починаючи з 30 грудня 2015 року.
В листопаді 2020 року позивачем подано до податкового органу заяву про повернення надміру сплачених коштів з податку на прибуток приватних підприємств.
Проте листом Головного управління ДПС у Вінницькі області від 18 листопада 2020 року заявника повідомлено про неможливість повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з посиланням на положення статті 43 Податкового кодексу України з огляду на те, що платником податків не подано заяву про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Також суд установив, що 19 квітня 2021 року позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість, у якій самостійно визначено суму податку на додану вартість в розмірі 2466702 гривень.
20 травня 2021 року приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" подано до Головного управління ДПС у Вінницькій області податкову декларацію з податку на додану вартість, якою визначено до сплати суму податку на додану вартість в розмірі 769656 гривень.
17 червня 2021 року позивачем подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість, у якій платником податків самостійно визначено суму податку на додану вартість в розмірі 1063093 гривень.
У податковій декларації від 19 липня 2021 року приватне акціонерне товариство "Гніванський завод спецзалізобетону" визначило до сплати суму податку на додану вартість в розмірі 672985 гривень.
Окрім того, приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" подано до Головного управління ДПС у Вінницькій області податкові декларації з плати за землю та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
11 листопада 2021 року заступником начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області прийнято рішення № 1 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, яким відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах.
Не погодившись із зазначеним рішенням позивач звернувся з позовом до суду.
За результатами розгляду адміністративної справи Вінницьким окружним адміністративним судом 17 травня 2022 року винесено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погодившись із таким судовим рішенням, приватне акціонерне товариство «Гніванський завод спецзалізобетону» оскаржило його в апеляційному порядку.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року – без змін.
Далі товариство оскаржило рішення судів першої та апеляційної інстанції в касаційному порядку.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 травня 2023 року касаційну скаргу задоволено, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду на новий розгляд.
У постанові від 25 травня 2023 року суд касаційної інстанції звернув увагу на необхідності дослідження та надання оцінки в ході нового судового розгляду наступним обставинам: 1) визначити природу коштів в сумі 492440 гривень та в сумі 363809,62 гривень (чи не є ці кошти помилково та/або надмірно сплаченими грошовими зобов`язаннями), а також чи не існує у держави зобов`язання щодо повернення платнику податків таких грошових зобов`язань; 2) надати оцінку доводам позивача щодо сплати ним в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість коштів на загальну суму 21138813 гривень; 3) з`ясувати обставини виникнення у позивача податкового боргу (коли саме він виник, яка його конкретна сума, протягом якого часу він не погашався).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, спірні правовідносини врегульовано Податковим кодексом України (надалі – ПК України; підлягає застосуванню в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
В силу приписів пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Податковий борг в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється положеннями статей 95 - 99 ПК України.
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Для цього контролюючий орган звертається в порядку пункту 95.3 статті 95 ПК України до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.
Відповідно до пункту 95.5 статті 95 ПК України у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.
У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи.
На реалізацію положень пункту 95.5 статті 95 ПК України Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 11 листопада 2021 року прийнято рішення № 1 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, яким вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах.
Вказане рішення було предметом судового оскарження і після перегляду судових рішень першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд у постанові від 25 травня 2023 року (адміністративне провадження № К/990/36932/22) виснував, що системний аналіз приписів статті 95 ПК України свідчить про те, що стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов: 1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов`язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку; 2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень; 3) податковий борг не сплачено протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати; 4) відсутні зобов`язання держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з податковими деклараціями з податку на додану вартість, що подані до контролюючого органу приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" 19 квітня 2021 року, 20 травня 2021 року, 17 червня 2021 року та 19 липня 2021 року, ним за період з 30 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року самостійно визначено до сплати суму з податку на додану вартість в загальному розмірі 4972436 гривень.
Також встановлено, що позивачем подано до податкового органу податкову декларацію з плати за землю та податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що датовані 28 січня 2021 року та 22 березня 2021 року відповідно. У таких декларація платником самостійно визначено до сплати податкові зобов`язання з означених платежів.   
Інтегрованою карткою із земельного податку з юридичних осіб підтверджується те, що приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" в період з 30 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року задекларовано податкове зобов`язання з земельного податку в загальній сумі 620019,96 гривень (152 549, 21 + 2425,78 + 152 549, 21 + 2425,78 + 152 549, 21 + 2425,78 + 152 549, 21 + 2425,78).
Зокрема, з інтегрованої картки платника податків з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, слідує, що приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" за період з 29 квітня 2021 року по 29 липня 2021 року самостійно задекларовано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в загальному розмірі 407752,50 гривень (203876,25 гривень + 372,43 гривень + 372,43 гривень + 203503,82 гривень - 372,43 гривень (переплата).
Тобто, загальний розмір самостійно задекларованих податкових зобов`язань за період з 29 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року становив 6000208,46 гривень (4972436 + 620019,96 + 407752,50).
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у Вінницькій області дотримано перші дві обов`язкові умови, які необхідні для прийняття рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках.
При цьому, податковий борг виник у результаті несплати позивачем самостійно визначених грошових зобов`язань, які перевищили 5 мільйонів гривень (така сума становить 6000208,46 гривень).
Також, платник податків повинен був сплатити самостійно задекларовані суми податкових зобов`язань до 30 липня 2021 року (граничний строк), адже остання декларація подана ним 19 липня 2021 року. При цьому декларації, що були подані раніше останньої, мали бути сплачені позивачем ще до 19 липня 2021 року.
Водночас, задля можливості контролюючим органом прийняти рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках така несплата грошового зобов`язання мала тривати протягом 90 календарних днів, тобто до кінця жовтня 2021 року.
Зважаючи на те, що оскаржуване рішення прийнято 11 листопада 2021 року (тобто, по спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового боргу), колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідачем дотримано й цю обов`язкову умову при прийнятті оскаржуваного рішення.
При цьому слід враховувати, що протягом періоду з 01 січня 2021 року по 04 лютого 2022 року приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" сплачувалися кошти в загальній сумі 21138813 гривень, які на думку товариства, мали б зараховуватися податковим органом для сплати самостійно задекларованих податкових зобов`язань.
Зокрема, приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" разом із позовною заявою подано належним чином засвідчені копії платіжних доручень від 11 лютого 2021 року № 55, від 15 березня 2021 року № 233, від 18 березня 2021 року № 252, від 23 березня 2021 року № 260, від 25 березня 2021 року № 284, від 30 березня 2021 року № 309, від 31 березня 2021 року № 311, від 01 квітня 2021 року № 315, від 01 квітня 2021 року № 235, від 08 квітня 2021 року № 239, від 13 квітня 2021 року № 362, від 07 травня 2021 року № 470, від 07 травня 2021 року № 471, від 28 травня 2021 року № 398, від 28 травня 2021 року № 399, від 28 травня 2021 року № 545, від 12 липня 2021 року № 555, від 12 липня 2021 року № 556, від 14 липня 2021 року № 697, від 14 липня 2021 року № 558, від 15 липня 2021 року № 732, від 28 серпня 2021 року № 838, від 28 серпня 2021 року № 839, від 10 вересня 2021 року № 938, від 22 жовтня 2021 року № 1240, від 29 листопада 2021 року № 1447, від 15 грудня 2021 року № 1575, від 24 грудня 2021 року № 1653, від 30 грудня 2021 року № 1686, від 18 січня 2022 року № 40, від 20 січня 2022 року № 48, від 31 січня 2022 року № 166 та від 02 лютого 2022 року № 213, якими підтверджується перерахування до бюджету коштів в сумі 21138813 гривень.
Водночас, позивачем не враховано, що згідно із пунктом 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Також, як свідчить наявна в матеріалах справа інтегрована картка платника податків з податку на додану вартість, податковий борг з податку на додану вартість станом на 31 грудня 2020 року становив 16299991,50 гривень, який збільшувався зокрема й до прийняття оскаржуваного рішення.
Цією ж інтегрованою карткою платника податків підтверджується те, що на виконання пункту 87.9 статті 87 ПК України кошти, зазначені в згаданих вище платіжних дорученнях, зараховувалися податковим органом в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю.
У постанові від 08 грудня 2022 року по справі №520/9294/21 Верховним Судом сформовано правовий підхід щодо застосування положень ПК України, якими визначено вину як об`єктивну сторону податкових правопорушень, зауваживши на тому, що для встановлення наявності вини платника контролюючому органу необхідно довести не наявність відповідного ставлення платника податків до своїх протиправних дій/бездіяльності (усвідомлення своїх дій, розуміння наслідків тощо), а саме - що платник податків вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення (тобто станом на 11 листопада 2021 року) за приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" обліковувася податковий борг в розмірі більше п`яти мільйонів гривень, який не був сплачений протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, а також який виник внаслідок несплати самостійно задекларованих платником податків податкових зобов`язань.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо наявності чи відсутності зобов`язань держави про повернення позивачеві помилково та/або надміру сплаченого ним грошового зобов`язання, колегія суддів зазначає наступне.
Обґрунтовуючи протиправність рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № 1 від 11 листопада 2021 року про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, позивач посилається на те, що на момент прийняття такого рішення у Головного управління ДПС у Вінницькій області згідно з рішенням Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 802/808/17-а існувало зобов`язання перед приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" по поверненню помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань в сумі 492 440 гривень. Також позивач вказує на наявність зобов`язань держави щодо повернення йому надміру сплачених грошових зобов`язань в сумі 363 809,62 гривень.
Як встановлено судом першої інстанції, 05 квітня 2017 року Головним управління ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0002301401, яким приватному акціонерному товариству "Гніванський завод спецзалізобетону" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями на суму 393952 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 98488 гривень (загальна сума податкового зобов`язання склала 492440 гривень).
Позивач не погодився з таким податковим рішенням та оскаржував його в судовому порядку.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року у справі № 120/808/17-а позовну заяву товариства задоволено, а податкове повідомлення-рішення № 0002301401 від 05 квітня 2017 року визнано протиправним та скасовано.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" відмовлено.
Проте, постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 802/808/17 скасовано, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року - залишено в силі.
Тобто, постановою суду касаційної інстанції підтверджено протиправність прийнятого 05 квітня 2017 року податкового повідомлення-рішення № 0002301401.
Разом з тим, з огляду на ухвалені судові рішення Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 02 листопада 2021 року проведено коригування шляхом виключення з картки особового рахунку приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" податкових зобов`язань в сумі 393952 гривень та 98488 гривень (загалом сума складає 492440 гривень).
Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що в даному випадку безпідставно стверджувати про існування у держави зобов`язання щодо повернення позивачеві таких коштів. Більше того, такі кошти не є помилково або надміру сплаченими податковими зобов`язаннями (адже такі взагалі не надходили до бюджету), що виключає можливість повернення таких відповідно до статті 43 ПК України.   
Отже, доводи позивача про існування у держави зобов`язання щодо повернення товариству помилково та/або надміру сплачених податкових зобов`язань в розмірі 492440 гривень є необгрунтованими та спростовуються наведеними вище аргументами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо тверджень позивача про існування зобов`язань щодо повернення приватному акціонерному товариству "Гніванський завод спецзалізобетону" надміру сплачених грошових зобов`язань в сумі 363 809,62 гривень, колегія суддів зазначає наступне.
В ході судового розгляду встановлено, що згідно з карткою особового рахунку платника податку з податку на прибуток приватних підприємств станом на 30 грудня 2015 року за приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" обліковувалась переплата з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 363809,62 гривень.
Також сторонами визнається, що 12 листопада 2020 року позивач в порядку статті 43 ПК України звернувся до податкового органу із заявою про повернення надміру сплачених грошових коштів в сумі 363809,62 гривень. однак така переплата йому не повернута, а тому наявність у податкового органу зобов`язання перед платником податків виключає четверту умову, за якої можна було б прийняти оскаржуване у цій справі рішення.
Однак, листом відповідача від 18 листопада 2020 року заявнику відмовлено у поверненні надміру сплачених грошових зобов`язань з огляду на те, що відповідно до пункту 43.3 статті 43 ПК України заява про повернення таких може бути подана протягом 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми.
Зокрема, приписами пункту 43.3 статті 43 ПК України визначено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.
Отже, зміст наведеної норми свідчить про те, що підставою для повернення надміру сплаченого грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про повернення таких коштів протягом 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми. А тому після спливу 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми у податкового органу відсутні підстави для її повернення.
Тобто, про існування зобов`язання держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань може йтися лише якщо таким платником податків подано до податкового органу заяву про повернення таких грошових зобов`язань протягом 1095 днів з дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Як зазначалося судом першої інстанції, переплата позивачем коштів за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» обліковувалась починаючи з 30 грудня 2015 року, а заява про повернення таких коштів надійшла до податкового органу в листопаді 2020 року, тобто у строк понад 1095 днів з дня виникнення такої переплати. Відтак, наведені обставини виключають існування зобов`язання держави щодо повернення позивачеві надміру сплачених сум з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 363809,62 гривень.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що контролюючим органом при прийнятті оскаржуваного рішення № 1 від 11 листопада 2021 року дотримано усіх обов`язкових передумов, що визначені пунктом 95.5 статті 95 ПК України, таке рішення повністю відповідає вимогам податкового законодавства.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
Постанова суду складена в повному обсязі   12 січня 2024 року.
          
Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.