ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
29 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 280/791/18
провадження № 51-4617км23
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017060190000655, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомира, жителя АДРЕСА_1 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачувалися у втручанні в діяльність працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків за обставин, детально наведених у судових рішеннях.
Так,  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінувалося те, що вони 12 вересня 2017 року близько 08:00, перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою перешкодити виконанню працівнику правоохоронного органу своїх службових обов`язків, достовірно знаючи, що слідчий СВ Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області лейтенант поліції ОСОБА_9 прибув до вищевказаного домоволодіння для проведення обшуку, брутальною лайкою ображали понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , із застосуванням сили витіснили їх з приміщення будинку, не реагували на зауваження слідчого та погрожували насильством учасникам, внаслідок чого запланована слідча дія була перервана.
Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2021 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинувачених є склад кримінального правопорушення.
Житомирський апеляційний судухвалою від 25 квітня 2023 року виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, зазначаючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Аргументуючи свою позицію, зазначає, що апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу сторони обвинувачення, належним чином не перевірив викладені у ній доводи й не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, чим порушив вимоги статей 370, 419 КПК України.
Крім цього, стверджує, що апеляційний суд формально переглянув виправдувальний вирок місцевого суду, не надав належної оцінки усім доказам у сукупності, які поза розумним сумнівом доводять, що в діянні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України.
Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу прокурора виправданий ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_12 подали письмові заперечення, в яких вказують на безпідставність викладених у ній доводів та законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
У судовому засіданні прокурор  ОСОБА_5  просила задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах.
 
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Оскаржуване судове рішення відповідає наведеним вимогам закону.
Стаття 373 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.
За вироком суду першої інстанції органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачувалися у втручанні в діяльність працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків.
З об`єктивної сторони дане кримінальне правопорушення виражається у діянні, що полягає у будь-якій формі впливу на працівника правоохоронного органу. Під втручанням у діяльність працівника правоохоронного органу слід розуміти конкретні дії, спрямовані на перешкоджання виконанню цим працівником службових обов`язків або на те, щоб добитися прийняття незаконного рішення. Втручання може проявлятися в умовлянні, шантажуванні, погрозі відмовити у наданні законних благ, а також у будь-якій іншій формі впливу.
Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом, що поєднаний з метою перешкодити виконанню працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків або добитися прийняття незаконних рішень. Особа усвідомлює суспільну небезпечність впливу на потерпілого і бажає перешкодити виконанню ним своїх службових обов`язків або добитися прийняття незаконних рішень.
В судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свою винуватість в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні не визнали та категорично заперечували вчинення будь-яких протиправних дій. Зазначали, що невдоволення діями працівників правоохоронних органів було пов`язане із тим, що останні не допустили адвоката до проведення обшуку за місцем проживання їх товариша ОСОБА_8 .
З метою спростування показань обвинувачених прокурор надав наступні докази: показання потерпілого ОСОБА_9 , слідчого СВ Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області, який підтвердив, що під час проведення в ОСОБА_8 обшуку туди прийшли, зокрема, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які штовхалися із працівниками поліції та не давали можливості проводити слідчу дію до приїзду адвоката; показання свідків - працівників поліції ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які надали схожі за змістом показання; показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які не підтвердили та не спростували версію слідства; показання ОСОБА_8 , який повідомив, що під час проведення обшуку ніхто з присутніх не перешкоджав працівникам поліції, а ставилось лише питання про допуск захисника для участі у слідчій дії; показання свідка ОСОБА_21 , який зазначив, що був понятим під час проведення обшуку, в ході якого обвинувачені не перешкоджали його проведенню, не втручалися у діяльність слідчого, не погрожували йому і лиш вимагали проводити слідчу дію за участю захисника.
При цьому місцевий суд зазначив, що критично ставиться до показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , які є співробітниками поліції та підтвердили події, описані в обвинувальному акті, а також до показань ОСОБА_8 , у домоволодінні якого проводився обшук та який має дружні стосунки з обвинуваченими, а тому зацікавлений у виправданні останніх.
Також, прокурор надав письмові докази: дані рапорту слідчого Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_9 ; ухвали слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2017 року про надання дозволу на проведення обшуку; дані протоколу обшуку від 12 вересня 2017 року; рапорт начальника Коростишівського ВП про виділення наряду поліції спеціального призначення для забезпечення проведення обшуку на підставі ухвал слідчого судді; постанову слідчого від 14 вересня 2017 про визнання двох DVD-R дисків із відео записом проведення обшуку 12 вересня 2017 за місцем проживання ОСОБА_8 ; дані протоколу огляду відеозапису від 14 вересня 2017 року; ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду від 12 червня 2018 року про тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження, в рамках якого проводився обшук; дані протоколу тимчасового доступу від 26 червня 2017 року з описом вилучених матеріалів; дані протоколу огляду предметів від 01 серпня 2018 року, якими є DVD-R диск із відеозаписом проведення обшуку 12 вересня 2017 року; дані CD-R диску із відеозаписом проведеного обшуку.
Суд дослідив вище перелічені фактичні дані та визнав недопустимим доказом протокол обшуку від 12 вересня 2017 року та похідні від нього: відеозапис і протоколи огляду від 01 серпня та 14 вересня 2017 року, оскільки під час слідчої дії та оформлення її результатів було допущено ряд істотних порушень.
Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що жоден із наданих стороною обвинувачення доказів не спростовує поза розумним сумнівом доводи сторони захисту та показання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те що, вони не вчиняли будь-яких протиправних дій з метою перешкодити слідчому ОСОБА_9 у проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 .
Прокурор, не погоджуючись із виправдувальним вироком суду першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, подав апеляційну скаргу, в якій із наведенням відповідних обґрунтувань просив його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України, та призначити їм покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Суд апеляційної інстанції, провівши часткове судове слідство та перевіривши вирок в межах доводів апеляційної скарги, прийшов до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановив місцевий суд і з чим погодився і суд апеляційної інстанції, показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 і ОСОБА_13 , які є працівниками поліції, у сукупності з іншими доказами безспірно не доводять факту вчинення обвинуваченими впливу у будь якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків. 
Вищезгадані свідки сторони обвинувачення не заперечували, що проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 було розпочато слідчим і продовжувалося, а незначна пауза була викликана виключно через вирішення питання про допуск захисника.
Такі фактичні дані узгоджуються із показаннями, наданими у суді першої інстанції понятим ОСОБА_21 , який поміж наведеного заперечив факт здійснення фізичного чи психологічного тиску з боку ОСОБА_22 та ОСОБА_7 ..
Безпосередньо дослідивши протокол обшуку та відеозапис до нього, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з метою забезпечення права на захист ОСОБА_8 просили допустити до участі у цій слідчій дії адвоката,  при  цьому колегія суддів констатувала, що за встановлених судом обставин правових підстав для притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 343 КК України немає через відсутність у їх діях суб`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення.
З такими висновками погоджується й колегія суддів касаційного кримінального суду.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_23                                   ОСОБА_2                              ОСОБА_3