УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/2490/23 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І.Ю. 
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі  цивільну справу № 274/2490/23 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених аліментів,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Осадчої Крістіни Олегівни на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України стягнути з відповідачки на його користь безпідставно отримані аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року в розмірі 37 568,89 грн та судові витрати.
Позов мотивував тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 28.10.2013, та мають спільного сина ОСОБА_4 , на утримання якого за рішенням Бердичівського районного суду від 16.11.2015 з нього було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку.
З літа 2021 року їхній син за своєю ініціативою та за згодою матері проживає з ним, оскільки умови проживання у нього кращі. З даного часу, син перебуває на повному його утриманні, проживає у його будинку та здобуває освіту у Броварській школі № 5.
Відповідачка у добровільному порядку не звернулась до виконавчої служби з тим, щоб відкликати виконавчий лист, а продовжувала отримувати аліменти.
За рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2022 стягнення аліментів з позивача припинено та стягнуто аліменти з відповідачки на користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки від її заробітку, починаючи із 22.11.2021.
У подальшому постановою державного виконавця від 30.03.2023 зупинено виконавче провадження ВП № 49846714 про стягнення з нього аліментів. У зв`язку з тим, що ним надмірно їх сплачено у розмірі 37568,89 грн, просив вказану суму коштів стягнути з відповідачки.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Осадча К.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове – про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що судом не взято до уваги докази, надані позивачем. Зокрема, рішення суду про припинення стягнення аліментів із ОСОБА_1 з 22 листопада 2021 року, довідку-розрахунок державної виконавчої служби із зазначенням розміру стягнення аліментів та довідку з місця роботи ОСОБА_1 , де відображено розмір стягнутих аліментів та їх період. Разом з тим в основу рішення покладено переклад документів, які нібито підтверджують проживання дитини разом з відповідачкою з березня 2022 до вересня 2022 року, однак ці документи не легалізовані (відсутній апостиль), що унеможливлює підтвердження їх автентичності на предмет ідентифікації органу, що його видав та посадової особи, яка його підписала. Підпис перекладача не посвідчений нотаріально. Крім того, суд помилково дійшов висновку, що отримані від позивача кошти відповідачка переводила на рахунок їх сина. При цьому, суд не звернув увагу на ту обставину, що сума, яка підлягає поверненню значно більша, ніж та, яка вказана у квитанціях, наданих відповідачкою. 
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 04.12.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі  сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).
Згідно копії постанови державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області від 13.10.2017, на підставі виконавчого листа № 2/0274/1409/15, виданого Бердичівським міськрайонним судом 25.11.2015 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.07.2015 і до повноліття дитини, звернено стягнення на доходи боржника ( ВП № 49846714) (а.с. 12).
Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2022 припинено стягнення аліментів зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , починаючи з 22.11.2021 та зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки від її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.11.2021 і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 31 грудня 2022 року (а. с. 17-20), а виконавчий лист у цій справі видано 26 січня 2023 року (а. с.22-23).
30.03.2023 постановою державного виконавця Броварського відділу ДВС у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі п. 2 ч. 1 ст. ст. 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження» зупинено вчинення виконавчих дій у ВП № 49846714 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке проводилось на підставі виконавчого листа, виданого Бердичівським міськрайонним судом 25.11.2015 (а. с. 16).
Відповідно до копії розрахунку заборгованості, виданого органом державної виконавчої служби, згідно виконавчого листа № 2/0274/1409/15, за період з листопада 2021 по грудень 2022 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачено аліментів у розмірі 37 367 грн (а. с. 13-14).
Копіями платіжних інструкцій підтверджується перерахування ОСОБА_2 на користь сина ОСОБА_3 22 800 грн за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року (а. с 62-81).
Згідно копії підтвердження орендодавця від 15.03.2022 та інформації про офіційну реєстрацію для зняття з обліку син сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав із відповідачкою у АДРЕСА_1 у готелі ОСОБА_6 з 15 березня 2022 до 02 вересня 2022 року (а. с. 59, 61).
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідачки 37 568,89 грн в порядку ч.1 ст.1212 ЦК України, суд першої інстанції констатував, що ОСОБА_2 отримала вказані кошти за виконавчим листом № 2/0274/1409/15, виданим Бердичівським міськрайонним судом 25.11.2015, як аліменти на підставі чинного судового рішення, за відсутності рахункової помилки та недобросовісності її дій, тому ці кошти не можуть бути витребувані у неї згідно п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Посилаючись на неналежне засвідчення підтвердження орендодавця від 15.03.2022 та інформації про офіційну реєстрацію для зняття з обліку (а. с. 59, 61), скаржник не спростовує факт перебування неповнолітнього сина ОСОБА_4 разом з відповідачкою в Німеччині в період з березня по вересень 2022 року, а відтак наявність правових підстав щодо отримання аліментів в означений період.

Також позивач вважає неналежним доказом надані відповідачкою платіжні інструкції, згідно яких остання за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року переказала на користь сина ОСОБА_4 22 800 грн, посилаючись на те, що в згаданих платіжних документах не зазначено призначення платежу. Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду будь-яких доказів у спростування факту отримання сином ОСОБА_4 від матері ОСОБА_2 вказаних коштів.
З огляду на вказане колегія суддів визнає непереконливими доводи апеляційної скарги в означеній частині, оскільки певна недосконалість оформлення згаданих документів не спростовує фактів, в них зазначених. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачем кошти отримані від позивача в якості аліментів були повернуті навіть в більшому розмірі ніж отримані за спірний період. Період з березня по 02.09.2022 не враховується, оскільки в цей час син проживав разом із матір`ю.
Так, ОСОБА_3 було сплачено за листопад, грудень 2021 року, січень, лютий, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року 21752,67 грн (а. с. 24-26), а ОСОБА_2 в означений період переказала на ім`я сина – 22 800 грн (а. с 62-81), таким чином спірні кошти використані в інтересах дитини, а не безпідставно набуті відповідачкою внаслідок її недобросовісних дій, як на це вказує позивач. 
До того ж, за заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2022 суду, яке пред`явлене до виконання 30.03.2023, із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на сина ОСОБА_4 , починаючи із 22.11.2021.
Посилання в апеляційній скарзі на певну судову практику суду першої інстанції є неприйнятними, оскільки згадані судові рішення не є висновками щодо застосування відповідних норм права в контексті положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального та процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення. Вони висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Таким чином, судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, враховуючи, що оскаржена судове рішення ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Осадчої Крістіни Олегівни залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2023 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                              Судді