Справа № 930/350/23
Провадження № 22-ц/801/44/2024
Категорія: 45
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Панасюка О. С.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Науменка С. М. в залі суду в м. Немирів Вінницької області, повний текст рішення суду складений 03 жовтня 2023 року,
у цивільній справі № 930/350/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, упущеної вигоди, завданої внаслідок злочину,

встановив:
Короткий зміст вимог
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, упущеної вигоди, завданої внаслідок злочину.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 14.12.2022 у справі № 930/3033/19 звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження.
Зокрема зазначив, що 29.10.201 близько 18:15 год, знаходячись у громадському місці, а саме біля входу в інтернет-кафе «PORTAL», що розташоване у підвальному приміщенні Немирівського районного будинку культури за адресою: АДРЕСА_1 маючи намір на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), ігноруючи існуючі загальноприйняті правила поведінки та моралі у суспільстві, під час розмови з ОСОБА_1 , використовуючи малозначний привід, умисно наніс йому три удари кулаками обох рук в область його обличчя справа та зліва. Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_2 різко підійшов до нього, ОСОБА_1 та умисно, безпричинно наніс кулаком лівої руки один удар в область його обличчя.
ОСОБА_1 , є потерпілим у цій справі, так як отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого у нього виник тривалий розлад здоров`я.
За станом здоров`я він перебував на стаціонарному лікуванні у період з 30.10.2019 по 04.11.2019, а з 05.11.2019 по 13.11.2019 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листом непрацездатності, а також рядом довідок. У зв`язку з його лікуванням, ним було витрачено кошти в розмірі 8 300,00 грн. Окрім того, ним було укладено договір № 101 на туристичне обслуговування від 27.10.2019 із Туристичною агенцією Люксор (м. Немирів Вінницької області), відповідно до якого його подорож мала б тривати з 05.11.2019 по 14.11.2019. На підставі умов цього договору, ним було сплачено туроператору 10 000,00 грн. завдатку. Через хуліганські дії відповідача, він фізично не зміг виконати умови даного договору та відповідно, не повернув сплачений ним туроператору завдаток. Загалом понесені ним матеріальні витрати, внаслідок злочинних дій відповідача становлять 18 300,00 грн.
Крім матеріального збитку позивачеві, внаслідок хуліганських дій ОСОБА_2 було завдано і моральну шкоди, яка полягає в наступному: внаслідок пережитої ситуації у нього виник страх, фізичний біль, порушились його робочі та життєві плани, він змушений був вживати додаткових заходів для організації свого життя, під час його тривалого перебування на стаціонарному лікуванні був відірваний від перебування в родинному колі. Завдану йому моральну шкоду він оцінює в сумі 50 000 грн.
Також вказав, що одним із видів його підприємницької діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку. ОСОБА_1 , як фізичною-особою підприємцем 01.11.2019 укладено договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 81 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з фізичною - особою підприємцем ОСОБА_3 , строком оренди 2 роки 11 місяців. Цей договір укладено з метою послідуючої передачі орендованого майна в суборенду. За станом здоров`я він уклав договір суборенди орендованого майна не з листопада 2019 року, а з грудня 2019 року, внаслідок чого втратив вигоду в розмірі місячної орендної плати в сумі 31 200 грн. Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.
За наведених обставин, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в сумі 18 300 грн; моральну шкоду в сумі 50 000 грн; упущену вигоду в сумі 31 200 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 кошти в сумі 18 300 грн 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 30 000 грн 00 коп. завданої моральної шкоди, та 31 200 грн 00 коп. упущеної вигоди.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в діях відповідача наявний склад кримінального правопорушення, оскільки такі дії відносно позивача мають протиправний характер, що підтверджується висновком судового експерта та ухвалою суду у кримінальному провадженні, позивач як потерпілий зазнав шкоди, а саме внаслідок протиправних дій відповідача, між протиправною поведінкою відповідача і шкідливими наслідками встановлено причинний зв`язок, що доведено належними та допустимими доказами, та у вчиненні протиправних дій встановлена вина відповідача, так як кримінальне провадження закрито у зв`язку зі спливом строків давності та звільненням від кримінальної відповідальності, тобто за нереабілітуючими обставинами.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та надаючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, місцевий суд дійшов висновку, що завдана позивачу матеріальна шкода в сумі 18 300 грн витрат на лікування та оплати придбаної путівки на відпочинок, якою позивач не зміг скористатися через нанесення йому тілесних ушкоджень, а також моральна шкода у сумі 30 000,00 грн є розумними та співмірними понесеним ним стражданням, внаслідок скоєння відповідачем відносно нього кримінального правопорушення. Крім того, підлягають стягненню 31 200 грн втраченої вигоди, а саме орендної плати за передачу майна в суборенду, яку позивач не отримав внаслідок протиправних дій відповідача, згідно поданого ним розрахунку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, необ`єктивним, а також таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, ухваленим з порушенням норм матеріального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково - стягнути з нього на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 3 000 грн, моральну шкоду в сумі 2 000 грн, судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, в решті у задоволенні позовних вимог відмовити.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Войтко Ю. Б., судді: Голота Л. О., Панасюк О. С.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року після усунення відповідачем недоліків апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження у справі, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 листопада 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
03 січня 2024 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, підставою якого стало перебування у відпустці судді Голоти Л. О., відповідно до розпорядження №15/2024 від 03 січня 2024 року, в зв`язку з чим замінено суддю Голоту Л. О. на суддю Матківську М. В., інший склад колегії суддів залишився без змін.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди, завданої внаслідок зазначеної події, однак, розмір шкоди повинен бути доведений суду належними та допустимими доказами. Зауважує, що в підтвердження суми витрат на лікування у сумі 8 300 грн позивач надав суду цілий ряд підтверджуючих документів, однак, він погоджується сплатити не всю цю суму, а лише 3 000 грн, так як, на його думку, така кількість придбаних на лікування позивача медичних препаратів ставить під обґрунтований сумнів їх належність саме для лікування тих пошкоджень, що наніс відповідач. Більш того, жодного лікарського підтвердження щодо призначення та необхідності лікування саме тими препаратами, які вказані в чеках, в матеріалах цивільної справи взагалі відсутні. Також вказує, що не може повністю погодитись із стягненням з нього 10 000 грн, які заплатив позивач за майбутню туристичну поїздку до Єгипту (згідно наданого Договору № 101) так як, на його думку, зовсім не доведено, по позивач не поїхав на відпочинок саме по причині отриманих ним тілесних пошкоджень. Крім того, у вказаному договорі зазначено про поїздку на двох осіб, а не на одного позивача. Зазначає також, що позивач не вказує про імовірне повернення зазначеної суми коштів туристичною компанією, чи перенесення поїздки на інший термін у разі настання для нього форс-мажорних обставин. Моральна шкода, визначена судом у рішенні в розмірі 30 000 гривень, на думку скаржника, також явно завищена та не відповідає засадам розумності. Він може визнати лише суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, оскільки це саме та сума, яка на його думку, в цій ситуації є виваженою та справедливою. Звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 06.12.2019 року в справі № 908/2486/18, в якому вказано, що заявлена позивачем до стягнення сума коштів, являє собою дохід, який позивач міг би отримати від надання послуг, однак, позивачем не враховано витрати на надання вказаних послуг, тобто, вказані розрахунки завданої шкоди у вигляді упущеної вигоди є суто теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами. На його думку, наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір щомісячного доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б не сталося події, яка мала місце 29 жовтня 2019 року. Тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з нього 31 200 грн упущеної вигоди задоволенню судом не підлягали взагалі.
Своїм правом на подання відзиву позивач ОСОБА_1 справи не скористався.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта №244 від 30.10.2019 разом з додатками, у ОСОБА_1 виявлено ушкодження у вигляді синців в області правої щоки, в проекції нижньої щелепи зліва, в області правого повіка правого ока з поширенням на спинку носа, закритого перелому кісток носа, крововиливів на слизовій оболонці правої щоки, верхньої та нижньої губ зліва, травматичного сколу (ріжучої частини) 2 зуба верхньої щелепи зліва та 4,5 зубів нижньої щелепи зліва, струсу головного мозку. Вказане підтверджується копією висновку від 30.10.2019 № 244.
За відомостями з медичної документації, позивач - ОСОБА_1 проходив лікування у період з 30.10.2019 року по 04.11.2019 року, з 05.11.2019 року по 09.11.2019 року, що підтверджується копіями довідок від 05.11.2019 року № 694795, від 06.11.2019 року № 694795.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 14.12.2022 у справі № 930/3033/19, провадження №1-кп/930/111/22, задоволено клопотання захисника обвинуваченого адвоката Кіцули В. І. про закриття відносно ОСОБА_2 кримінального провадження №12019020240000511 від 30.10.2019 року за обвинуваченням за ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення від кримінальної відповідальності, та закрито кримінальне провадження №12019020240000511 від 30.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 296 КК України, звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності; цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. Вказана ухвала суду набрала законної сили станом на 26.12.2022.

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення частково не відповідає.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частина друга цієї статті визначає, що збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння (кримінальне правопорушення) та чи вчинене воно цією особою.
У справі, яка переглядається, установлено, що ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 14.12.2022 року, справа № 930/3033/19, звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.
Разом з тим суд першої інстанції, правильно визначивши правові взаємовідносини сторін, безпідставно стягнув всю суму заявленої матеріальної шкоди та суму упущеної вигоди.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Отже, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 18300 грн. на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також упущену вигоду в сумі 31200 грн.
Проте позивач не надав суду докази, які підтверджують розмір такої шкоди.
Апеляційний суд вважає, що належними та допустимими доказами такої шкоди є документи, видані ТОВ «Стоматологічна клініка «Пріор»: товарний чек №5 від 16.01.2020 на 3300,00 грн.; талон-накладна № нк-0016963 від 16.12.19р. на 2345,00 грн.; талон-накладна № нк-0016567 від 09.12.19р. на 505,00 грн.; талон-накладна № нк-0016053 від 29.11.19р. на 300,00 грн.; талон-накладна № нк-0016056 від 29.11.19р. на 45,00 грн., а всього на 6495,00 грн. 
Зазначені витрати підтверджені фіскальними чеками і пов`язані з лікуванням ушкоджень, виявлених у ОСОБА_1 за результатами висновку експерта № 244 від 13.11.2019.
Суд відхиляє як докази фіскальні чеки з аптечного пункту на 319,53 грн., 551,16 грн., 24,20 грн., копії яких містяться на 19 аркуші справи, оскільки в зазначених копіях відсутня дата сплати, що виключає взаємний зв`язок доказів з подіями 29.10.2019, а також відсуне лікарське підтвердження щодо призначення зазначеними в чеках препаратів для лікування завданих відповідачем пошкоджень.
Щодо стягнення упущеної вигоди, суд прийшов до наступного.
Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.
Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, застосування цієї відповідальності можливе лише за наявності чотирьох умов складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки боржника; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, вини боржника.
Окрім того, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина четверта статті 623 ЦК України).
Частиною другою статті 623 ЦК України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяних збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.
Натомість боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків, оскільки чинним законодавством закріплена презумпція вини особи, яка порушила зобов`язання. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання (стаття 614 ЦК України).
До складу збитків у вигляді упущеної вигоди входять: 1) неотриманні стороною доходи, які вона могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було порушено; 2) доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною; 3) неодержаний прибуток, на який сторона, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною. 
Отже згідно наведених норм упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.
Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.
Крім того, позивач (кредитор) має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).
Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).
Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).
Окрім того, позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення упущеної вигоди позивач ОСОБА_1 надав договір оренди нежитлового приміщення від 01 листопада 2019 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяг з Реєстру платника єдиного податку, довідку про відкриття 19.12.2019 поточного рахунку ПП ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» з випискою за період з 01.12.2019 по 10.04.2020, а також договір суборенди від 26 грудня 2019 року.
Задовольняючи вимоги про стягнення 31200,00 грн. упущеної вигоди, суд першої інстанції не надав мотивовану оцінку аргументам відповідача та не звернув увагу на те, що сторони договору оренди узгодили ціну 01.11.2019 (а. с. 55), ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань лише 18.12.2019 (а. с. 35-36) за кодом КВЕД «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна» згідно витягу з реєстру платників єдиного податку від 26.12.2019 (а. с. 34), відповідний рахунок приватного підприємства відкритий 19.12.2019 (а. с. 32), позивач не надав доказів того, що він вживав певні заходи щодо одержання таких доходів в листопаді 2019 року, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що з винних дій відповідача він уклав договір суборенди орендованого майна не з листопада 2019 року, а з грудня 2019 року, внаслідок чого втратив вигоду в розмірі місячної орендної плати в сумі 31200,00 грн. є безпідставними. Крім того суд враховує той факт, що стан здоров`я позивача не перешкоджав йому укласти договір оренди 01 листопада 2019 року.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено, що він не поїхав на відпочинок саме по причині отриманих тілесних ушкоджень 29.10.2019.
Згідно п. 2.3. договору про туристичне обслуговування від 27 жовтня 2019 року визначено термін подорожі: з 05.11.2019р. по 14.11.2019р. 9 ночей (а. с. 9-13).
Відповідно до 3.1. вказаного договору та квитанції до прибуткового касового ордера № 168 від 29.10.2019 позивач сплатив туристичній агенції 10000,00 грн. завдатку.
Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання (ч. 1 ст. 570 ЦК України).
Забезпечувальна функція завдатку виявляється в тому, що видача й одержання завдатку спонукають сторони до виконання основного зобов`язання. 
Дієвим фактором у даному випадку є таке правило: якщо невиконання зобов`язання відбулося з вини боржника (сторони, що видала завдаток), завдаток залишається в кредитора. Якщо ж за порушення договору відповідає кредитор (сторона, що одержала завдаток), він зобов`язаний повернути боржникові завдаток і додатково сплатити суму в розмірі завдатку або його вартості (ст. 571 ЦК України). Саме втрата завдатку одним або повернення його іншим у подвійному розмірі складають суть забезпечувальної функції завдатку.
Апеляційний суд погоджується з суд першої інстанції про задоволення вимог позивача в ці частині, оскільки встановлено, що у зв`язку із станом здоров`я, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 30.10.2019 року до 04.11.2019 року, з 05.11.2019 року по 13.11.2019 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листом непрацездатності, а також рядом довідок.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Проте відповідач не надав суду докази на підтвердження своїх заперечень вимог позивача щодо стягнення суми завдатку, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, а тому суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про імовірність повернення зазначеної суми коштів туристичною компанією, чи перенесення поїздки на інший термін у разі настання форс-мажорних обставин.
Також є вірним висновок суду щодо стягнення з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 30000, 00 грн. моральної шкоди.
Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних тадушевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, якімають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Жодних сумнівів у тому, що винними діями відповідача потерпілому ОСОБА_1 було заподіяно моральної шкоди, що полягає в моральних переживаннях і стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, не виникає. Як убачається з матеріалів справи, через отримані травми потерпілий вимушений був перебувати на довготривалому лікуванні, витрачати час та докладати додаткових зусиль для відновлення й організації звичайного способу свого життя, який було порушено внаслідок дій ОСОБА_2 .
З огляду на викладене та на характер і обсяг моральних страждань потерпілого, на думку колегії суддів визначений судом першої інстанції розмір суми відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року в частині стягнення упущеної вигоди слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року в частині стягнення матеріальної шкоди слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 , кошти в сумі 16 495 (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
В решті рішення слід залишити без змін.

Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року в частині стягнення упущеної вигоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.
Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року в частині стягнення матеріальної шкоди змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.
Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти в сумі 16 495 (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В решті рішення слід залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                          Ю. Б. Войтко

Судді:                                                           М. В. Матківська

                                                 О. С. Панасюк