ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 р. 	Справа № 953/4709/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. 
за участю секретаря судового засідання  Веліток Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2023, суддя Демченко С.В., по справі № 953/4709/23
за позовом     ОСОБА_1  
до    Державної служби України з безпеки на транспорті                  
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії АА № 00009075 від 05.06.2023, винесену головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюком Л.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та закрити провадження по справі.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 задоволено.
Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії НОМЕР_1 від 05.06.2023 щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП закрито.
Державна служба України з безпеки на транспорті, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП підтверджено належними та допустимими доказами, а інші докази, що обґрунтовують відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідності із застосуванням абз. 7 п. 22.5 ПДР України, не були надані відповідачу. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судовим розглядом, 28.04.2023 о 23:56 год. за адресою: Н-11, км 76+702, Дніпропетровська область, зафіксовано транспортний засіб DAF 95 XF 380, державний номерний знак НОМЕР_2 , із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,25 % (1,485 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон.
05.06.2023 головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюком Л.М. прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА № 00009075, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у розмірі 8500,00 грн.
Правопорушення зафіксоване технічним засобом: WIN78, WAGA-WIN35 ЗАВ № 16, номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії: № UA.TR.113-0619/11F-22, термін дії до 26.12.2023.
Позивач, не погодившись із постановою відповідача про притягнення до адміністративної відповідальності, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що перевезення вантажів позивачем здійснювалось для забезпечення обороноздатності держави під час воєнного стану, що в силу абз. 7 п. 22.5 ПДР виключає притягнення його до відповідальності. 
Колегія суддів за результатами перегляду рішення суду першої інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з п. 22.5 ПДР України рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: фактичної маси (для автомобільних доріг державного значення): вантажні автомобілі: двовісний автомобіль 18 тон; навантаження на вісь: на одинарну вісь 11,5 тон.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами «б» та «в» цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Згідно з ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідно до п. 11 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженому постановою КМУ від 27.12.2019 № 1174, автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно з п. 7 Порядку № 1174 фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Положеннями ст. 283 КУпАП передбачено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
В силу ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що підставою притягнення позивача до відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП став факт того, що ОСОБА_1 , як відповідальна особа, допустив рух транспортного засобу DAF 95 XF 380, державний номерний знак НОМЕР_2 , із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,25 % (1,485 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 18 тон.
При цьому суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з доведеності вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, однак відсутності підстав притягнення позивача до відповідальності в силу положень абз. 7 п. 22.5 ПДР України.
Враховуючи положення ст. 308 КАС України, згідно з якими справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у даному випадку апеляційної скарги відповідача, рішення Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 підлягає перегляду саме в частині висновків щодо звільнення позивача від відповідальності за вказане адміністративне правопорушення. 
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне. 
02.11.2022 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України № 1217 від 28.10.2022, якою, у тому числі,  п. 22.5 Правил дорожнього руху було доповнено абзацом наступного змісту: У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення.
Так, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан з 24.02.2022, який триває по теперішній час.
Отже, зміни, які виключають відповідальність особи, яка здійснює перевезення з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення, набрали законної сили 02.11.2022.
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є бойцем Добровольчого підрозділу «Фрайкор» та у період з 03.01.2023 по 25.05.2023 виконував бойові завдання в районі м. Куп`янськ Харківської області, на підтвердження чого надано довідку № 145/2023 від 29.06.2023 за підписом в.о. Керівника ГО «ВПО «Фрайкор» начальника штабу Добровольчого підрозділу «Фрайкор» ОСОБА_2 . 
Відповідно до інформації, викладеній у довідці № 605/2023 від 26.10.2023 року за підписом в.о. Керівника ГО «ВПО «Фрайкор» начальника штабу Добровольчого підрозділу «Фрайкор» ОСОБА_2 , у період з 26.04.2023 по 30.04.2023 транспортним засобом DAF 95 XF 380, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , здійснювались перевезення вантажів, які використовувались для виконання бойових завдань Добровольчого підрозділу «Фрайкор» з метою забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснювались ці перевезення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що оскільки зазначений у оскаржуваній постанові серії АА № 00009075 від 05.06.2023 транспортний засіб використовувався позивачем 28.04.2023 з метою перевезення вантажу за рішенням та в інтересах військового командування, а саме Добровольчого підрозділу «Фрайкор», задля використання його для забезпечення обороноздатності держави, в силу положень абз. 7 п. 22.5 ПДР України вимоги абз. 1, 2 п. 22.5 ПДР України не поширюються на вказаний транспортний засіб.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, що виразилось у порушенні п. 22.5 ПДР України.
Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що не дивлячись на допущення позивачем порушення ПДР, зважаючи, що позивач у спірних правовідносинах виступав як виконувач перевезень з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, його відповідальність у даній справі виключена положеннями абз. 7 п. 22.5 ПДР України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а адміністративний позов задоволенню.
Доводи Державної служби України з безпеки на транспорті висновків суду не спростовують, оскільки частково містять обґрунтування вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, що не заперечувалось судом першої інстанції у ході розгляду справи, а частково зводяться до твердження, що відповідач не був ознайомлений із доказом, яким підтверджується застосування до спірних правовідносин абз. 7 п. 22.5 ПДР України, що не свідчить про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 по справі № 953/4709/23  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов