КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                              
справа №760/12958/20                                                 Головуючий у 1 інстанції: Коробенко С.В.
провадження №22-ц/824/3275/2024                                            Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
16 січня 2024 року                                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П., 
при секретарі: Курченко С.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -
 
в с т а н о в и в :
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом з вимогами про поділ об`єктів спільної сумісної власності сторін, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Свої вимоги обґрунтовував, тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 від 14.09.2002 року. 
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.11.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.
Вказував, що період перебування в шлюбі сторонами, як зазначає позивач, було придбано дві квартири, які зареєстровані на ім`я відповідачки:
- Квартира АДРЕСА_3 , в якій проживає позивач;
-Квартира АДРЕСА_4 , в якій проживає відповідачка.
Вказував, що вартість квартири в с. Нова Долина згідно зі Звітом про її визначення становить 513 027 гривень, а згідно з довідкою №DK0303-01 від 03.03.2020 року нижній поріг імовірного діапазону ринкової вартості квартири АДРЕСА_4 , становить 1 039 473 гривень.
Враховуючи те, що обидві квартири зареєстровані на ім`я відповідачки, бажаючи захистити свої майнові права, позивач просив розділити спільне майно в рівних частках, з урахуванням вартості квартир, таким чином, щоб визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3 а також - 1/5 частку у праві власності на АДРЕСА_4 , припинивши право власності відповідачки на зазначене майно.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року позов задоволено частково.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 :
-1/2 частку у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м та житловою площею 16,0 кв.м;
-1/2 частку у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 62,6 кв.м та житловою площею 45,5 кв.м.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 :
-1/2 частку у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м та житловою площею 16,0 кв.м;
-1/2 частку у праві власності на квартиру за адресою: 
АДРЕСА_2 , загальною площею 62,6 кв.м та житловою площею 45,5 кв.м.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 10 510 гривень.
Скасовано заходи забезпечення, застосовані згідно з ухвалою суду від 16.06.2020 року у вигляді арешту на наступне майно:
-квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м та житловою площею 16,0 кв.м;
-квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 62,6 кв.м та житловою площею 45,5 кв.м.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, якими в позові відмовити.
Скарга обґрунтована тим, що під час шлюбу подружжям було набуто майно, що в розумінні статті 60 Сімейного кодексу України вважається об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.
До майна, що є спільною сумісною власністю подружжя відноситься, зокрема: квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , ринкова вартість якої складає - 513 027 (п?ятсот тринадцять тисяч двадцять сім) гривень 00 копійок, що в еквіваленті складає 20 671,00 долар США за курсом НБУ на 03.03.2020р. за 1 долар - 24,81 грн. (копії правоустановчих документів та звіту з визначення ринкової вартості на квартиру додаються);
 Квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно довідки № DK0303-01 від 03.03.2020 року по квартирі загальною площею 62,6 кв.м., імовірний діапазон ринкової вартості 1 кв.м. може становити 45000-50000 рублів в еквіваленті за курсом НБУ на 03.03.2020 року становить 16605,00 грн. - 18450,00 грн. Спираючись на аналіз цін на подібні квартири, що наведений у довідці № DK0303-01 від 03.03.2020 року нижній поріг імовірного діапазону ринкової вартості квартири АДРЕСА_6 становить 1 039 473,00 грн. = 62,6 кв.м. х 16605,00 грн., що в еквіваленті складає 41 897,34 долара США = 1 039 473,00 грн. / 24,81 грн.
Основні вимоги позивача полягали у поділі спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права власності на 1/5 частини на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Тобто, позивач просив поділити спільне сумісне майно порівну виходячи з розміру вартості такого майна.
Саме такий порядок поділу майна є ефективним та доцільним, оскільки ОСОБА_1 тривалий час одноособово проживає у квартирі, що знаходиться в с. Нова Долина. 
Розподіл спільного майна таким чином в повній мірі відповідає волевиявленню стороні відповідача та ніяким чином не порушує принцип рівності часток подружжя, оскільки ОСОБА_3 після розлучення проживає у квартирі, що знаходиться в АРК в місті Керч. Більше того, стало відомо, що вона отримала громадянство Російської Федерації (паспорт НОМЕР_1 виданий МВД по республіці Крим 28 вересня 2021 року код підрозділу ФМС 910-013), що свідчить про те, що відповідачка повертатись в Україну не планує.
На протязі трьох років розгляду справи Солом?янським районним судом м. Києва, ОСОБА_3 ніяким чином не надала жодних пояснень чи заперечень щодо такого порядку поділу спільно сумісного майна. Однак з матеріалів справи вбачається, що остання на початку розгляду справи отримувала повістку про виклик до суду.
Звертає увагу на те, що при прийнятті Солом?янським районним судом м. Києва рішення не було враховано вищевказаних обставин, які мають ключове значення для вирішення даної справи.
У відповідності до частини першої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.  
Відповідно до ринкової вартості майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя дійсна вартість усього майна, на час розгляду справи, складає: 1552 320,51 грн., що в еквіваленті складає 62 568,34 долара США за курсом НБУ на 03.03.2020 року за 1 долар - 24,81 грн.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що вматеріалах справи відсутні докази вартості спірної квартири, а тому суд позбавлений можливості розділити майно подружжя у запропонований позивачем спосіб.
Тому, враховуючи принцип рівності часток подружжя у спільній власності, суд вважав можливим поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за сторонами по 1/2 ідеальній частці у праві власності на кожен об`єкт нерухомого майна, що є предметом позову.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 було набуте наступне нерухоме майно:
-     14 грудня 2010 року - квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 62,6 кв.м та житловою площею 45,5 кв.м.
-     06 серпня 2013 року - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,7 кв.м та житловою площею 16,0 кв.м;
Встановлено, що право власності на вказані об`єкти нерухомості було зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 .
Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Оскільки квартири була придбані під час перебування сторін у шлюбі, то як вірно вважав суд першої інстанції, вони є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, незважаючи на факт реєстрації права на них лише за ОСОБА_2 .
Стаття 70 Кодексу встановлює, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно зі ст.71 СКУкраїни якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
У справі наявний Звіт з визначення ринкової вартості житлової однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким станом на 03 березня 2020 року така вартість становила 513 027 гривень.
Натомість, матеріали справи не містять аналогічного доказу щодо ринкової вартості квартири АДРЕСА_4 .
У справі наявний лист за №DK0303-01 від 03.03.2020 року приватного підприємства «Дельта-Консалтінг», згідно з яким ймовірний діапазон ринкової вартості 1 кв.м житлової квартири загальною площею 62,6 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 03.03.2020 року, беручи до уваги вплив соціально-економічних чинників і фактично відсутній первинний ринок об`єктів нерухомості, може становити 45000-50000 рублів в еквіваленті, що за курсом НБУ становить 16605-18450 гривень.
Як вірно вважав суд, аналіз вказаного документа свідчить про неможливість прийняття його судом в якості доказу ринкової вартості квартири.
За ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Також, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Довідка Приватного підприємства «Дельта-Консалтінг» №DK0303-01 від 03.03.2020 року не може вважатися належним доказом ринкової вартості квартири 
АДРЕСА_4 , оскільки вона не є результатом оцінки об`єкту нерухомості, здійсненої з дотриманням положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а за своїм вербальним змістом є припущенням щодо можливої вартості.
А тому, враховуючи відсутність у справі доказів вартості зазначеної квартири, суд був  позбавлений можливості розділити майно подружжя у запропонований позивачем спосіб.
Враховуючи принцип рівності часток подружжя у спільній власності, суд першої інстанції вірно вважав можливим поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за сторонами по 1/2 ідеальній частці у праві власності на кожен об`єкт нерухомого майна, що є предметом позову.
Також, суд вірно зазначав, що у зв`язку з постановленням рішення про часткове задоволення позову підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою суду від 16.06.2020 року, у вигляді арешту на майно.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 02 лютого 2024 року.

Головуючий:  

Судді: