Номер провадження: 33/813/140/24
Номер справи місцевого суду: 522/18849/23 
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С.М. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,
за участю секретаря Лупши В.В.,
захисника Волошиної С.В.,
особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань
апеляційну скаргу захисника Волошиної Світлани Вадимівни в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП,

                                       в с т а н о в и в:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн доходів громадян.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень.
ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватою в тому, що вона 15 вересня 2023 року не виконала своїх обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей і не забезпечила необхідні умови життя і навчання, не дбала про духовний та моральний розвиток, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, захисник Волошина С.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник Волошина С.В. зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 КУпАП не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності. В матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Вказує, що викладена у постанові суду першої інстанції фабула адміністративного правопорушення не містить конкретних обставин скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке їй інкримінується, а лише перераховані загальні підстави притягнення осіб до адміністративної відповідальності за статею 184 КУпАП; у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені конкретні дії, які утворювали б об`єктивну сторону та мали ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП; також зазначає, що не відповідає дійсності факт визнання ОСОБА_1 своєї провини у вчиненні наведеного правопорушення, який спростовується поясненнями, наданими нею під час складення протоколу про адміністративне правопорушення і який як вона вважала було складено відносно її чоловіка ОСОБА_2 , тому підписала не читаючи.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Волошина С.В. підтримали доводи апеляційної скарги. 
ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не визнала та пояснила, що дійсно 15 вересня 2023 року в квартирі її колишнього чоловіка та батька дітей стався конфлікт з приводу того, у кого з батьків мають ночувати діти, проте таке не має відношення до невиконання нею або неналежного виконання обов`язків щодо виховання дітей, якими як вона, так і чоловік опікуються належним чином.
Батько дітей ОСОБА_2 підтвердив у судовому засіданні обставини конфлікту, що виникли через те, що мати хотіла забрати дітей ночувати до себе в квартиру, оскільки вони живуть в одному під`їзді. 
Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Крім того, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає обережності дій суду при вирішенні питання про тягар доказування в такій категорії справ.
Наведені факти відповідно до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, якщо вони не дають суду змоги однозначно оцінити дії такої особи, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП суд першої інстанції послався на те, що в діях ОСОБА_1 дійсно вбачається склад інкримінованого їй правопорушення, тому кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за кваліфікуючими ознаками невиконання нею обов`язків щодо виховання дітей та сформулював такі як невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей і не забезпечила необхідні умови життя і навчання, не дбала про духовний та моральний розвиток.
Проте, погодитися з такими висновками у повному обсязі з огляду на наявні у справі докази та доводи апеляційної скарги не можливо.
Згідно із ч.1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Адміністративна відповідальність за ч.1 ст.184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків. щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей полягає у бездіяльності, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно і у неповному обсязі. Таке ухилення може бути у формі бездіяльності, пов`язаної із незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Так, згідно ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст. 150 СК України).
Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.3 ст. 150 СК України).
Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.4 ст. 150 СК України).
Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч.5 ст. 150 СК України).
Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини (ч.6 ст. 150 СК України).
Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини (ч.7 ст. 150 СК України).
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
У частині 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 N 3 визначено, що означає "не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя": незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявлення інтересу до її внутрішнього світу; не створення умов для здобуття нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної 
поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Отже ухиленням від виконання батьківських обов`язків не вважається будь-яка дія, а лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.
Розглядаючи справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 184 КУпАП України, суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, про що слушно заявляє в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - Волошина С.В.
Апеляційний суд погоджується із доводами захисника про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано суті правопорушення та не зазначено конкретні дії, які б утворювали об`єктивну сторону та мали ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Даючи оцінку наведеному, апеляційний суд зазначає, що при вчинення адміністративно правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 254 КУпАП).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Наведений протокол щодо ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 с. 184 КУпАП, а викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення зокрема, не зазначено, які саме батьківські обов`язки, передбачені ч.ч. 1-7 ст. 150 СК України, не виконала ОСОБА_1 .
Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Разом з тим, під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 не конкретизовано, у який спосіб остання, як особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків вона не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п. 31 по справі «Ракевич проти Росії» та п. 109 по справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку». В протоколі не визначено, які саме її неправомірні діяння вказують на ухилення від батьківських обов`язків.
У випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Окрім того, матеріали цієї справи не містять доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей.
Посилання суду на визнання ОСОБА_1 своєї провини спростовуються змістом самого пояснення, яке наявне в матеріалах, і зміст якого свідчить, що таке давалося з приводу іншого правопорушення - вчинення домашнього насильства щодо подій того ж дня.
Побиття дітей або загроза такого, про що зазначено у рапорті, також жодним доказом не підтверджена.
Крім того, в самому протоколі щодо ОСОБА_1 зазначено, що їй інкримінується склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП -що 15 вересня 2023 року приблизно о 21.30 год за адресою: АДРЕСА_1 вона ухилилася від батьківських обов`язків, передбачених статтею 150 СК України, по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме - не дбає про моральний духовний розвиток дітей та їх здоров`я.
Натомість, суд визнав винуватою ОСОБА_1 в невиконанні нею обов`язків щодо виховання дітей та сформулював такі як невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей і не забезпечення необхідних умов життя і навчання, не дбала про духовний та моральний розвиток.
Отже, зазначивши про те, що ОСОБА_1 не забезпечує дітям умови життя і навчання, суд вийшов за межі складеного протоколу та того, що інкримінувалося порушнику.
Отже, апеляційний суд вважає, що висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 з огляду на вказане вище є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з наведеними вимогами КУпАП.
Всі обставини правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП та елементи складу даного правопорушення повинні встановлюватися та перевірятися доказами, наданими сторонами в даній справі, саме в ході її судового розгляду.
Таким чином наявними в справі доказами не доведено поза розумним сумнівом факту ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, що в свою чергу не надає можливості зробити висновок про наявність в її діях складу правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Відповідно до ст. 254 КУпАП найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.
Водночас, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а наведені у постанові суду докази не містять у собі достатніх даних про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Апеляційний суд зазначає, що суд не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.
Такі самі висновки надані Європейським судом з прав людини у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).
Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Однак, суд першої інстанції проігнорував вище вказані норми адміністративного законодавства та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".
З таких обставин, оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю за п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 268, 283, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,
                                               
                           п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Волошиної Світлани Вадимівни в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2023 року скасувати.
Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП  у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                          М.В. Назарова