запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/136/24	Головуючий у 1-й інстанції Сакоян Д.І.	
Єдиний унікальний №317/6717/23	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ст.130 ч.1 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       09 лютого 2024 року                                                 м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С. за участі ОСОБА_1 , захисника Шлецера А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Шлецера Андрія Андрійовича на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 27 листопада 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 11.11.2023 року о 16 год. 15 хв. на вул.Патріотичній, 37, у с.Біленьке, Запорізького району, Запорізької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21150 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, порушивши тим самим п.2.5 Правил дорожнього руху України. 
ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень. 
В апеляційній скарзі захисник Шлецер А.А. просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Свої вимоги мотивував тим, що на відеозаписові не зафільмовано факт заповнення протоколу про адміністративне правопорушення. Протокол ОСОБА_1 був виданий на наступний день.
Поліцейським Короліхіну К.К. не було запропоновано провести огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Alcotest Drager».
Зйомка була здійснена на невідомий пристрій, у протоколі відсутні назва, модель, серія, номер засобу відеофіксації. Також відсутні підстави для зупинки транспортного засобу. 
Заслухавши ОСОБА_1 , захисника Шлецера А.А., які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, доводи, наведені у скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: 
- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №592340 від 11.11.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння; від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом; 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, в якому викладені ознаки наркотичного сп`яніння та зазначено, що огляд у закладі охорони здоров`я не проведений у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від проходження такого огляду.
Зі змісту долученого до матеріалів справи відеозапису об`єктивно зафіксовано момент руху автомобіля  ОСОБА_1 , під керуванням останнього. Зафіксовано також зупинку автомобіля. Далі поліцейський чітко зазначив перед ОСОБА_1  ознаки наркотичного сп`яніння, які на його переконання були наявні у особи та запропонував пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.  ОСОБА_1  надав поліцейському чітку, категоричну та зрозумілу відмову від проходження огляду. Більше того, сам  ОСОБА_1  не заперечує того факту, що його було зупинено працівниками поліції у вказані у протоколі день та час. 
Під час відмови огляду на стан наркотичного сп`яніння співробітник поліції роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови. 
Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення, є необґрунтованими. З матеріалів справи встановлено, що усі докази суддею були досліджені всебічно, повно і об`єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.
Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимога про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови.
Більш того, факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, враховуючи наявні докази та пряме зазначення про це в апеляційній скарзі захисником, ніким не оспорюється.
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Відповідно до п.2 Розділу I Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, всупереч протилежним доводам захисника, викладені поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд з метою виявлення стану сп`яніння.
Суд зважає на те, що підставою для висунення вимоги ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані наркотичного сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.4 розділу І Інструкції ознак наркотичного сп`яніння.
Відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , тим самим, порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.
Обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі судом не встановлено.
Перевіряючи заперечення апеляційної скарги захисника щодо порушення поліцейськими процедури огляду на стан наркотичного сп`яніння, апеляційний суд зауважує наступне.
Відповідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з визначеними в п.4 розділу І цієї Інструкції ознаками, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд критично ставиться до аргументів апеляційної скарги захисника, що працівники поліції не здійснили огляд водія на місці зупинки транспортного засобу, оскільки перевірка на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише в медичних закладах охорони здоров`я.
Доводи апелянта про те, що відеозапис, зафіксований нагрудною камерою поліцейського, є неналежним доказом, також безпідставні, оскільки застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, прямо передбачено статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію". Тому здійснений поліцейським відеозапис є допустимим доказом. 
Право поліцейського на фото та відео фіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України "Про Національну поліцію" (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.
Використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) передбачено ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них", затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100.
Сам ОСОБА_1 не заперечує того факту, що події, які зафіксовані вищевказаним відеозаписом, мали місце.
Також суд зауважує, що фіксування відбувалось відкрито, а водій не заперечував проти зйомки.
Відомостей про те, що відео фіксація здійснювалась з недозволеного технічного засобу чи з порушенням вимог закону в матеріалах справи немає. 
Відсутність в матеріалах справи сертифікату та інформації про дату виробництва та серійний номер технічного засобу, яким зроблено відеозапис не впливає на висновки суду, оскільки матеріали відеозапису є не єдиним доказом, що підтверджують порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України. А зміст самого правопорушення не вимагає встановлення з наданого відеозапису технічних даних, на які впливав би факт сертифікації відеокамери та її специфічні характеристики.
Заперечуючи проти протоколу захисник Шлецер А.А. зазначив, що відеозаписом не зафіксована процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення. Проте законом не передбачено обов`язку поліцейського фіксувати складання протоколу про адміністративне правопорушення. Частиною 2 ст.266 КУпАП передбачено, що поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису саме під час огляду поліцейським водія на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на місці за відсутності свідків.
       На цих підставах суд не приймає до уваги зазначене заперечення захисника Шлецера А.А.
Крім того, апеляційний суд наголошує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки автомобіля поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування постанови суду. Крім того, апелянтом не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу, яка нібито мала місце 11.11.2023 року. 
У зв`язку з наведеним, у суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи. Досліджені судом докази є допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника Шлецера Андрія Андрійовича залишити без задоволення. 
Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 27 листопада 2023 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                 О.С. Гончар
Дата документу  Справа № 317/6717/23