ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/5448/22 пров. № А/857/13648/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Затолочного В.С.; Качмара В.Я.
за участю секретаря судового засідання                    Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року (головуючий суддя Костецький Н.В., м. Львів, повний текст складено 28.06.2023 ) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.46-49 т.5), просила: 
визнати протиправною бездіяльність державного секретаря Міністерства юстиції України, яка полягає у ненаданні пропозиції ОСОБА_1 , у період часу з 14.01.2022 по 21.02.2022, щодо заняття нею вакантної посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів);
поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 22.02.2022;
зобов`язати державного секретаря Міністерства юстиції України надати та запропонувати ОСОБА_1 перелік всіх вакантних посад;
зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вирішити питання щодо присвоєння начальнику Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_1 з 01 травня 2022 року категорії та рангу державного службовця у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» №889-VIII та з урахуванням висновків суду у даній справі;
визнати протиправними дії Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з обмеження у виплаті щомісячних премій та надбавок за інтенсивність до посадового окладу начальникові Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_1 з 22.02.2022 по 03.11.2022;
зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції донарахувати та виплатити ОСОБА_1 з часу призначення на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щомісячні премії та надбавки за інтенсивність до посадового окладу з урахуванням висновків суду у даній справі;
зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову допомогу у зв`язку з переїздом на роботу в іншу місцевість у розмірі її місячного посадового окладу за новим місцем роботи;
зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції привести особову ОСОБА_1 у відповідність до вимог Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців, затвердженого Наказом Національного агентства України з питань державної служби 22.03.2016 № 64 та зареєстрованого Міністерстві юстиції України 15 квітня 2016 р. за № 567/28697.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року заяву позивача про уточнення позовних вимог задоволено частково.
Прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, за винятком вимоги зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції привести особову ОСОБА_1 у відповідність до вимог Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців, затвердженого Наказом Національного агентства України з питань державної служби 22.03.2016 № 64 та зареєстрованого Міністерстві юстиції України 15 квітня 2016 р. за № 567/28697.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, просить таке скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
В апеляційній скарзі зазначає, що згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року № 813/7679/14, залишеної без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року її позов до Міністерства юстиції України, Міністра юстиції України Петренка П.Д., третої особи - Головне територіальне управління юстиції у Львівській області задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27 жовтня 2014 року № 2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 28 жовтня 2014 року.
Судами встановлено, що на момент прийняття та набрання чинності судового рішення (29 березня 2016) посаду позивачки не було скорочено, ліквідації (припинення державної реєстрації) установи, до якої поновлено позивачку не відбулося, посада начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області існувала та скорочена не була.
У період часу з 29 березня 2016 року Міністерство юстиції України протиправно не виконувало рішення суду про поновлення на роботі
21 листопада 2017 року колегія суддів Вищого адміністративного суду України  підтвердила відповідність висновків судів попередніх інстанцій у справі № 813/7679/14 дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. Вищим адміністративним судом України підсумовано, що звільняючи позивача з посади, відповідачі формально констатували вчинення нею одноразового грубого порушення трудових обовґязків, погодившись із доводами авторів звернень щодо недоотримання ними заробітної плати у липні 2014 року загалом у розмірі 77,02 гривень, одночасно не з`ясувавши цих обставин достовірно і не надавши обґрунтованої оцінки стосовно істотності такої шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та цими наслідками, не врахували, що внесення до табелю обліку робочого часу відомостей відбувалось на підставі складених працівниками Управління актів про відсутність цих працівників на робочому місці.
При винесенні спірного наказу поза увагою залишились й інші обставини, як от попередня робота ОСОБА_1 , яка за час тривалої служби в органах Мін`юсту жодного разу не притягувалася до відповідальності, а лише заохочувалася за успішну роботу.
Окрім цього, оскільки відповідачі не провели службового розслідування або іншої ґрунтовної перевірки обставин вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов`язків, остання була неправомірно позбавлена процесуальних гарантій, передбачених чинним законодавством, зокрема, щодо участі у процесі прийняття рішення щодо неї.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову. 
На виконання постанови суду від 29 березня 2016 року, Львівським окружним адміністративним судом 29 березня 2016 року у справі № 813/7679/14 видано виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області та звернено рішення в цій частині до негайного виконання.
На виконавчий лист предґявлений позивачкою для виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України позивачці незаконно тричі відмовлено у відкритті виконавчого провадження з одних і тих самих підстав - відсутність ідентифікаційного номера заявника.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у справі 813/1374/16 позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12 квітня 2016 року ВП №50788015 про відмову у відкритті виконавчого провадження; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому, Львівський окружний адміністративний суд постановив окрему ухвалу (залишену без змін Львівським апеляційним адміністративним судом), якою зобовґязав Міністерство юстиції України вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вимог Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про виконавче провадження».
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі №813/1740/16 визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 17 травня 2016 року ВП №51115821 про відмову у відкритті виконавчого провадження.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19 липня 2016 року ВП №51707322 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови суду за виконавчим листом, виданим Львівським окружним адміністративним судом 29 березня 2016 року у справі № 813/7679/14.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2016 року у справі №813/2099/16 визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21 червня 2016 року ВП №51482611 про відмову у відкритті виконавчого провадження.
Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано до суду заяву про встановлення способу виконання судового рішення в адміністративній справі № 813/7679/14. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року у задоволенні заяви про встановлення способу виконання судового рішення в адміністративній справі № 813/7679/14 - відмовлено повністю.
28 жовтня 2020 року відповідачем підписано наказ №3276/к «Про поновлення» у якому вказано, що його видано відповідно до рішень суду про поновлення на роботі. Однак, 16.12.2020 відповідачем у наказі №3767/к «Про звільнення» наказ від 28.10.2020 №3276/к «Про поновлення» вказано як першу та основну підставу звільнення з роботи.
Посаду яка зазначена у наказі №3276/к «Про поновлення» не введено у чинний штатний розпис. Порушено право на заробітну плату, право на присвоєння чергового рангу державного службовця.
22.12.2021 державним секретарем Мін`юсту видано наказ №-3186/к «Про поновлення», яким скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16 грудня 2020 року №3767/к /»Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самарського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24 грудня 2020 року.
Посаду яка зазначена у наказі №3767/к «Про поновлення» знову не введено у чинний штатний розпис. Порушено право на заробітну плату, право на присвоєння чергового рангу державного службовця. Хоч право на ранг частково захищено рішеннями у справі №380/2518/22, яке набрало законної сили, однак у даній справі судом цього не враховано та не наведено чому.
Законом України «Про державну службу» передбачено, що одним з її принципів є забезпечення рівного доступу до державної служби, який полягає у забороні всіх форм та проявів дискримінації, відсутності необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження (ст. 4 цього Закону).
Позовна вимога: визнати протиправною бездіяльність державного секретаря Міністерства юстиції України, яка полягає у ненаданні пропозиції ОСОБА_1 , у період часу з 14.01.2022 по 21.02.2022, щодо заняття нею вакантної посади заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) - судом не розглянута. Судом не витребувано доказів, не враховано доказів у справі, пояснень підчас розгляду справи.
Просить суд апеляційної інстанції дати правові висновки щодо оскарженої бездіяльності у період часу з 14.01.2022 по 21.02.2022, яка мала місце до набрання чинності рішенням Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі №380/876/21.
Також просить врахувати рішення у справі №380/2518/22, дати правові висновки щодо порушень права позивачки на ранг не Міністерством юстиції, а його територіальним підрозділом. Заявлена вимога, зобовґязати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції вирішити питання щодо присвоєння начальнику Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) ОСОБА_1 з 01 травня 2022 року категорії та рангу державного службовця у відповідності до норм Закону України «Про державну службу» №889-VIII та з урахуванням висновків суду у даній справі.
Суд першої інстанції відмовився надати правову оцінку, як оскаржуваній бездіяльності так і факту обмеження у присвоєнні рангу позивачці як державному службовцю. Дане обмеження у присвоєнні рангу має два аспекти. Перший - обмеження у присвоєнні рангу підтверджене виданням наказу Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Львів) 21.02.2023 № 390/К «Про призначення Тиховської О А» яким встановлено обмеження, а саме випробування строком 02 місяці та який втратив чинність. На тексті наказу який знаходиться на арк. 49,том 1, арк 218, том 4 даної адміністративної справи позивачкою власноручно здійснено напис, що дане обмеження є дискримінацією. На арк. 50, том 1, арк. 221, том 4 даної адміністративної справи знаходиться наказ № 402/К від 22.02.2022 яким скасовано обмеження. Другий - скасування частини наказу про встановлення випробувального терміну та присвоєння рангу без урахування стажу державної служби, з протиправним порушенням вимог Закону України «Про державну службу». У даній справі суд відмовився розглянути дану позовну вимогу. Відмовився дати правову оцінку факту обмеження у присвоєнні рангу, які відбувались підчас провадження справи у Львівському окружному адміністративному суді.
У підтвердження заявлених вимог: 
визнати протиправними дії Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) з обмеження у виплаті щомісячних премій та надбавок за інтенсивність до посадового окладу начальникові Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) ОСОБА_1 з 22.02.2022 по 02.11.2022;
зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції донарахувати та виплатити ОСОБА_1 з часу призначення на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щомісячні премії та надбавки за інтенсивність до посадового окладу з урахуванням висновків суду у даній справі, позивачкою надано докази арк. 70-104, Том 5 даної справи. Наявним доказам, на які позивачка покликалась і під час судового розгляду справи, не дано жодної правової оцінки Львівським окружним адміністративним судом в оскаржуваному рішенні, та не наведено чому. Вважає, що слід врахувати докази які підтверджують протиправні обмеження та визнати їх дискримінацією. Протиправні обмеження встановлені з часу призначення на посаду позивачки з 22.02.2022. Так, на арк.. 73 том 5, працівнику, який обіймав цю ж посаду до призначення позивачки, встановлено надбавку до посадового окладу у розмірі 50%, тобто як і всім 30 начальникам у Львівській області. На арк. 75, том 5 наявний доказ протиправного обмеження позивачки, який є фактом обмеження з часу призначення на посаду що підтверджується встановленням надбавки до посадового окладу у розмірі 10%, що на 40% відсотків менше у порівнянні з тридцятьма аналогічними посадами за лютий, березень місяці 2022року. За квітень, травень, липень - листопад на 30 % менше. Обмежено і виплату премій. Виплата їх у половинному розмірі відповідачами нічим не пояснена, як і не пояснено причини неврахування показників роботи відділу за  відповідні періоди. 
Оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, бо обмежує права, позбавляє належної заробітної плати, дозволяє не виконувати судові рішення, нехтувати правами, закріпленими у Конституції України.
Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав або встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні зміні та припиненні трудового договору не допускаються, стаття 22 Кодексу законів про працю України. Переведення не повинно бути прихованим покаранням. Проте, у даній справі, внаслідок невиконання Міністерством юстиції України двічі рішень про поновлення на роботі, підтверджене формальним виданням наказів про поновлення, його територіальними установами здійснено прямі та непрямі обмеження прав позивачки. Такі обмеження мають триваючий характер та не припинені судом. Суд першої інстанції відмовився встановити та врахувати факт дискримінації позивачки, дискримінації яка виникла внаслідок звернення до суду з позовом про поновлення на роботі у 2014 році.
У оскаржуваному рішенні суд наводить: «Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку було звільнено із займаної посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області за одноразове грубе порушення трудових обовґязків на підставі п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України.» Суд упереджено навів інформацію про одноразове грубе порушення, що підтверджує протиправне та безпідставне неврахування окружним судом  ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі № 813/7679/14, якою констатовано відсутність факту порушення, більше того, що «відповідачі не провели службового розслідування або іншої ґрунтовної перевірки обставин вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов`язків, остання була неправомірно позбавлена процесуальних гарантій, передбачених чинним законодавством, зокрема, щодо участі у процесі прийняття рішення щодо неї.
Просить суд дати правові висновки неврахуванню у даній справі судом тривалого невиконання Міністерством юстиції України рішення суду про поновлення на роботі.
Оскаржуваним рішенням не враховано факт відсутності одноразового грубого порушення трудових обов`язків, факт відсутності якого підтверджено рішеннями від першої до вищої судової інстанції ще у 2017 році. Судом протиправно не враховано триваючого періоду невиконання рішення про поновлення на роботі.
Просить суд апеляційної інстанції врахувати докази: на арк. 37-54, том 1, 122 - 128, том 5 даної адміністративної справи та врахувати факти обмежень, невиплата заробітної плати (премій, надбавок), одноразової допомоги.
Просить врахувати та дати правові висновки у контексті рішення Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі №380/876/21, яке не є підставою обмежень у виплаті заробітної плати, присвоєнні рангу у фактичних трудових відносинах з 22.02.2022 по 03.11.2022.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 року у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективним засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 (адміністративне провадження № К/9901/21219/18) зазначено, що: «у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником».
Однак, зміни до штатного розкладу відповідачами не внесені, рівнозначна посада не запропонована, що у свою чергу, унеможливило присвоєння позивачці відповідного рангу. Частиною 4 ст.39 Закону № 889- VIII визначено, що ранги державним службовцям присвоює суб`єкт призначення. З набранням чинності Законом №889-УІІІ застосовується новий механізм присвоєння державним службовцям рангів. Займаною посадою є первинна структурна одиниця державного органу, визначена структурою і штатним розписом. У разі зміни структури та/або штатного розпису державного органу строк відпрацювання особи для присвоєння чергового рангу на займаній посаді слід відраховувати з часу зміни найменування такої посади, визначеної штатним розписом. У строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу враховується період роботи на останній займаній посаді. Зміна назви посади після 01 травня 2016 року не береться до уваги для присвоєння чергового рангу. Прошу суд апеляційної інстанції зважити ці важливі обставини.
Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є передбачений статтею 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Виходячи із системного аналізу пункту 1 частини першої та частини другої статті 40, частини другої статті 49-2 КЗпП України з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у звґязку із змінами в організації виробництва і праці покладається обовґязок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. 
Згідно ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, власник вважається таким, що належно виконав свій обовґязок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у звґязку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював. Такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.
У разі скорочення посади, для виконання рішення суду роботодавець повинен був поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду.
Проте, у даному випадку роботодавець на день звільнення позивачки не виконав вимоги частини другої ст. 40 КЗпП України та частин 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, оскільки після поновлення на роботі за рішенням суду не запропонували їй наявні вакантні посади в установі на дату звільнення, не внесли змін до штатного розпису.
Судом не враховано, що відповідно до наказів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 21.02.2022 №390/к та від 22.02.2022 №402/к позивачку призначено на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в порядку переведення. Фактично відбувся переїзд позивачки з Самбірського району Львівської області у місто Львів, тобто в іншу місцевість.
У порушення статті 120 Кодексу законів про працю України, позивачці не виплачено одноразову допомогу у зв`язку з переїздом на роботу в іншу місцевість, а судом не враховано письмової заяви позивачки. Не враховано і відповіді відповідача на цю заяву, якою відмовлено у виплаті через відсутність коштів.
Враховуючи викладене, вважає, що рішення суду про поновлення позивачки на посаді від 29.03.2016 у справі 813/76/79/14, яке мало зобов`язальний характер, та підлягало виконанню боржником в добровільному порядку визначеному у законі, чинному на момент набрання чинності рішенням суду, набуло декларативного характеру, а звільнення 23.12.2020 та 03.11.2022 є обмеженням, встановленим щодо доступу до професії та підлягає визнанню таким, що становить втручання у право на повагу до приватного життя, у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішенні суду першої інстанції – залишити без змін. 
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27.01.1999 перебуває на державній службі в органах Міністерства юстиції України. 30.11.2004 позивач була призначена на посаду начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції.
Наказом Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку було звільнено із займаної посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 813/7679/14 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 28 жовтня 2014 року.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 876/6577/16 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 - без змін.
Наказом Міністерства юстиції України від 28.10.2020 № 3275/к «Про скасування наказу», прийнятим відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі № 813/7679/14, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 876/6577/16, постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 813/7679/14, скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 № 2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Наказом Міністерства юстиції України від 28.10.2020 № 3276/к «Про поновлення», прийнятим відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі № 813/7679/14, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі № 876/6577/16, постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 813/7679/14 та наказу Міністерства юстиції України від 28.10.2020 № 3275/к» поновлено ОСОБА_1 з 28 жовтня 2014 р. на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.
Наказом Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення» звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області 23.12.2020 відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу з припиненням державної служби.
17.12.2020 Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області прийнято наказ № 101/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення».
Позивачка не погодилась з оскаржуваними наказами про звільнення та звернулась до суду з позовом про їх скасування та поновлення її на посаді.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі №380/876/21 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі №380/876/21 було скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3767/к від 16.12.2020 «Про звільнення»; визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 101/к від 17.12.2020 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення»; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24.12.2020.
На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021, Міністерством юстиції України видано наказ від 22.12.2021 № 3186/к «Про поновлення», яким скасовано наказ Мін`юсту від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення», поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24.12.2020.
Наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2022 №217/к «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області 21.02.2022 за переведенням для подальшої роботи на посаді начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відповідно до пункту 5 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 21.02.2022 №389/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2022 №217/к «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області 21.02.2022 за переведенням для подальшої роботи на посаді начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відповідно до пункту 5 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.
Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 21.02.2022 №390/К «Про призначення ОСОБА_1 » 22 лютого 2022 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в порядку переведення з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.
Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 22.02.2022 №401/К «Про внесення змін до наказу від 21.02.2022 №389/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2022 №217/к «Про звільнення» внесено зміни до наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 21.02.2022 №389/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2022 №217/к «Про звільнення», а саме виключено пункт 2.
Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 22.02.2022 №402/К «Про внесення змін до наказу від 21.02.2022 №390/к «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з посадовим окладом згідно з штатним розписом та призначено 6 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби.
Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21 задоволено касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів): скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року - залишено в силі.
На підставі постанови Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 380/876/21, наказом Міністерства юстиції України від 02.11.2022 №4874/5 «Про скасування наказу» скасовано наказ Міністерства юстиції України від 22.12.2021 №3186/к «Про поновлення» щодо поновлення ОСОБА_1 з 24.12.2020 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.
Наказом Міністерства юстиції України від 02.11.2022 №4893/5 «Про скасування наказу» скасовано наказ Міністерства юстиції України від 21.02.2022 №217/к «Про звільнення».
Наказом Міністерства юстиції України від 03.11.2022 №4914/5 «Про присвоєння рангу» ОСОБА_1 , начальнику Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, з 01.05.2016 року присвоєно 6 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби. Вказаним наказом також присвоєно ОСОБА_1 з 01.05.2019 року черговий 5 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби.
Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 03.11.2022 №2900/К «Про скасування наказів» скасовано накази Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів):
-                    від 21.02.2022 №389/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2022 №217/к «Про звільнення»;
-                    від 22.02.2022 №401/К «Про внесення змін до наказу від 21.02.2022 №389/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2022 №217/к «Про звільнення»;
-                    від 21.02.2022 №390/К «Про призначення ОСОБА_1 »;
-                    від 22.02.2022 №402/К «Про внесення змін до наказу від 21.02.2022 №390/к «Про призначення ОСОБА_1 ».
Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно частини 1 ст. 3 Закону України «Про державну службу»     цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Частинами 2 - 3     ст. 5 Закону України «Про державну службу»     передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1     ст. 83 Закону України «Про державну службу»     державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (ст.     87     цього     Закону).
Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені     статтею 87 Закону України «Про державну службу», зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, ліквідація державного органу тощо.
Частиною 3 вказаної статті Закону встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі     пунктів 1     та     1-1     частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі     пункту 1     частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі     пункту 1     частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, судом зґясовано, що судами при попередніх розглядах справ встановлено, що 11 лютого 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги», якою ліквідовано як юридичну особу Самбірське міськрайонне управління юстиції Львівської області та постановлено погодитись з пропозиціями Міністерства юстиції щодо включення відділів державної виконавчої служби та відділів державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції до структури відповідних головних територіальних управлінь юстиції та утворення бюро правової допомоги в структурі місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги; покладення виконання функцій з державної реєстрації громадських об`єднань, їх відокремлених підрозділів, громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи, місцевих та первинних професійних спілок, їх організацій та об`єднань, структурних утворень політичних партій, регіональних (місцевих) творчих спілок, територіальних осередків всеукраїнських творчих спілок, місцевих організацій роботодавців та їх об`єднань, з підтвердження всеукраїнського статусу громадського об`єднання на відповідні головні територіальні управління юстиції.
Таким чином, в структуру Головного територіального управління юстиції у Львівській області було включено Самбірський міськрайонний відділ державної виконавчої служби, чисельність працівників становить 10 одиниць, та Самбірський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, чисельність працівників становить 3 одиниці, а саме Самбірське міськрайонне управління юстиції у Львівській області ліквідовано.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції»      (далі      Постанова №870) вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком      1 (п.1 Постанови); утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2 (п.2 Постанови).
До Переліку територіальних органів Мін`юсту, що ліквідуються, який є додатком №1 до цієї Постанови, зокрема, включено Головне територіальне управління юстиції у Львівській області.
До Переліку міжрегіональних територіальних органів Мін`юсту, що утворюються, який є додатком №2 до цієї Постанови, включено Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів).
Пунктом 3 Постанови №870 установлено, що міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) - Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.
Вказаним пунктом також визначено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї      постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції.
На виконання Постанови №870 наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 №3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» (далі      Наказ №3173/5) ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 1), зокрема Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, і утворені як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 2), зокрема Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів).
Відповідно до ч.1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Відповідно до ч.5 зазначеної статті юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Відповідно до ч.4 ст. 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
На підставі цих нормативних актів відбулося масове вивільнення працівників вищезазначених органів, причому законодавець не зобов`язував роботодавців гарантувати їм переважне право на залишення на державній службі.
При цьому, суд встановив, що позивачка оскаржила своє звільнення в суді. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі № 380/876/21 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 апеляційну скаргу позивачки задоволено: скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення»; визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 17.12.2020 № 101/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 року № 3767/к «Про звільнення»; поновлено позивачку на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 23.12.2020.
Відповідно вказана постанова суду апеляційної інстанції стала підставою для поновлення позивачки на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області та подальшого її переведення на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції на підставі її особистої заяви.
Проте, суд слушно зауважив, що 9 серпня 2022 року Касаційний адміністративний суд Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги у справі № 380/876/21 скасував постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021, а рішення суду першої інстанції від 01.07.2021 у справі № 380/876/21 про відмову в задоволенні позову залишив у силі.
Оскільки у зв`язку з скасуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 380/876/21, правові підстави для прийняття наказів, якими позивачку було поновлено на посаді, переведено, та які пов`язані з проходженням державної служби після поновлення на посаді - відпали, то відповідно  накази, прийняті на підставі скасованої постанови суду у справі № 380/876/21 підлягали скасуванню та в подальшому і були скасовані.
Відповідно до ч. 5     ст. 242 КАС України     при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Оскільки, як зазначив суд першої інстанції, у поданій позивачкою заяві про уточнення позовних вимог відсутні виклад обставин із зазначенням доказів, якими вона обґрунтовує свої уточнені позовні вимоги, аналіз заявлених уточнених позовних вимог свідчить про те, що такі є взаємовиключними та стосуються: поновлення позивачки на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 22.02.2022; присвоєння позивачці, як начальнику Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), категорії та рангу державного службовця; обмеження у виплаті щомісячних премій та надбавок за інтенсивність до посадового окладу позивачки, як начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові; нарахування та виплати позивачці одноразової допомоги у зв`язку з переїздом на роботу в іншу місцевість у розмірі її місячного посадового окладу за новим місцем роботи, а  належних та допустимих доказів на підтвердження уточнених позовних вимог позивачкою  не подано, а судом не встановлено, то відповідно суд першої інстанції дійшов підставного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
При цьому, судом вірно враховано позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі     «Серявін та інші проти України»     (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі     «Руїс Торіха проти Іспанії»     (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, рішення прийняв з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.  
Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року у справі № 380/5448/22 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                             М.А. Пліш
Судді                                                                                 В.С. Затолочний
                                                                                          В.Я. Качмар
повний текст складено 02.02.2024