УХВАЛА
 
13 березня 2024 року
м. Київ
справа № 757/72634/17
провадження № 61-2785ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про стягнення завданих збитків,
ВСТАНОВИВ:
24 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року у вказаній вище справі.
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху з огляду на такі обставини. 
Відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Процесуальний закон в частині другій статті 389 ЦПК України визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
За змістом абзаців першого та другого частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
1)     справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
2)     в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3)     судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
4)     судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
5)     справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
6)     судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
8)     суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Згідно з приписами частини третьої  статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1)     суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
2)     суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
3)     суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
4)     суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Заявник не виконав вищенаведені вимоги закону, оскільки не вказав, підстави касаційного оскарження  з визначеного законом переліку та їх нормативно-правове обґрунтування, натомість викладені в касаційній скарзі узагальнені посилання на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права не є належним виконанням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
Крім того, заявник не виконав у повній мірі вимоги пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, за змістом якого у  касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
Відомостей про наявність чи відсутність зареєстрованого електронного кабінету заявник не зазначає.
За таких обставин для усунення вказаних недоліків заявник має надати до суду виправлену редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості учасників справи, в якій чітко зазначити вичерпний перелік підстав касаційного оскарження та їх нормативно-правове обґрунтування з врахуванням вимог цієї ухвали, а також відомості про наявність чи відсутність електронного кабінету.
Відповідно до вимог статей 185, 393 ЦПК України якщо касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, то підлягає залишенню без руху.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення цих недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року залишити без руху. 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                      І. В. Литвиненко