ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/6142/23
Провадження № 22-ц/4820/168/24

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2023 року (суддя Стефанишин С. Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд
у с т а н о в и в :

10 березня 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем і від спільного проживання мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач у добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до судового наказу від 13.04.2022, виданого Хмельницьким міськрайонним судом, з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.04.2022 і до досягнення дітьми повноліття. Донька ОСОБА_4 досягла повноліття, проте навчається на денній формі навчанння у Хмельницькому національному університеті, період навчання 19.09.2022 - 30.06.2026 і потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатним і зобов`язаний утримувати свою дочку на період її навчання.
Тому позивачка просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з дня повноліття дитини 10.03.2023 і до закінчення навчання або до досягнення нею 23 років.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2023 року в позові відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд не врахував те, що донька у травні 2023 року пройшла додаткове навчання та отримала сертифікат, придбали ноутбук, який необхідний для занять, а за станом здоров`я потребує медичного обстеження, лікування і придбання спеціальних засобів (лінзи та розчину для лінз). Відповідач є працездатним та має змогу сплатувати аліменти на період навчання дитини. Не погоджується із стягненням витрат на правову допомогу, оскільки немає детального опису виконаних адвокатом робіт, не враховано складність справи. Вважає їх розмір завищеним. 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Згідно з пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції правильно установив, що відповідач є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до судового наказу у справі № 686/7189/22 від 13.04.2022, виданого Хмельницьким міськрайонним судом, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з увсіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.04.2022 і до досягнення дітьми повноліття.
ІНФОРМАЦІЯ_4 донька сторін досягла повноліття.
ОСОБА_4 є студенткою денної форми навчання 1-го курсу Хмельницького національного університету, факультет здоров`я, психології, фізичної культури та спорту (бюджет), період навчання 19.09.2022 - 30.06.2026, що підтверджується довідкою Хмельницького національного університету № 328 від 01.03.2023.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачка не надала доказів наявності у відповідача можливості надавати допомогу повнолітній дитині та потреби доньки у матеріаьній допомозі у зв`язку з навчанням. 
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (частина 1 статті 199 СК України).
Положеннями статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Отже, при поданні до суду позову особа має довести наявність вказаних вище фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачка не надала достатніх доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням доньки (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). 
Не надано також доказів доходів відповідача, які дають можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини доходу. 
ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства. За період з 01.04.2022 по 31.03.2023 отримав пенсію у розмірі 18096 грн.
На підставі судового наказу відповідач сплачує аліменти на утримання
неповнолітнього сина. 
У матеріалах справи відсутні докази про будь-які інші доходи ОСОБА_3 , наявність у нього рухомого чи нерухомого майна. 
У зв`язку з наведеним апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову. 
Рішення суду першої інстанції про відмову в позові ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.
Разом з тим, заслуговує на увагу посилання в апеляційній скарзі на неправильне вирішення питання про розподіл судових витрат. 
Встановлено, що правову допомогу ОСОБА_3 в суді першої інстанції надавав адвокат Марцонь В. Б. на підставі договору про надання адвокатських послуг та правової (правничої) допомоги від 03.04.2023 та ордера серії ВХ № 1040176 від 06.04.2023.
Згідно з розрахунком витрати відповідача на правову допомогу адвоката складають 5000 грн (вивчення нормативних документів та судової практики, надання консультацій - 2000 грн, підготовка необхідних процесуальних документів, збір доказів, складання заяв, скарг, клопотань, договорів, тощо, вивчення матеріалів справ, формування правової позиції, участь в судових засіданнях - 3000 грн).
Оплата витрат підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 06.04.2023 на суму 5000 грн. 
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини 1 і 3 статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Згідно з частинами 1, 4, 5 і 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу позивачка заявляла у суді першої інстанції.
У частині 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Отже, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 754/7992/20.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Тому при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивачки щодо неправильного вирішення судом питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
При вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд залишив поза увагою критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, ту обставину, що ОСОБА_1 має на утриманні неповнолітнього сина, відповідно до договору оренди житлового приміщення від 01.06.2020 орендує квартиру у м. Хмельницькому для проживання з дітьми.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При вирішенні питання про стягнення у цій справі витрат на правничу допомогу з матері, на утриманні якої перебуває неповнолітня дитина і дитина, яка продовжує навчання (інтереси дітей є надзвичайно важливими), необхідно врахувати дотримання балансу інтересів сторін та застосування принципу пропорційності.
Стягнення з позивачки витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 5000 грн не можна вважати пропорційним меті відшкодування таких витрат.
Враховуючи завдання цивільного судочинства, принцип пропорційності, який полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами учасників спору, визначені практикою ЄСПЛ принципи, категорію та складність спору, тривалість судового провадження, значення його для сторін, а також час, необхідний для вчинення адвокатом відповідача тих чи інших процесуальних дій, колегія суддів вважає, що заявлена відповідачем сума є неспівмірною зі складністю справи, виконаною адвокатом роботою і часом, витраченим адвокатами на виконання відповідної роботи (надання послуг). 
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно змінити і зменшити стягнуту з позивачки на користь відповідача суму витрат на правову допомогу до 1000 грн. 
В решті рішення суду потрібно залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково. 
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2023 року змінити і зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму витрат на правову допомогу до 1000 (одна тисяча грн).
 
В решті рішення суду залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Повне судове рішення складено 10 січня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта