Дата документу 01.02.2024 Справа № 336/6569/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/6569/23        Головуючий у 1 інстанції: Савеленко О.А. 
Провадження № 22-ц/807/307/24        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» лютого 2024 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Бєлки В.Ю.,
       Подліянова Г.С.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційними скаргами  Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант» та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, 

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу.
В обґрунтування позову зазначав, що 04.03.2023 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_1 .. 
За наслідками дорожньо-транспортної пригоди було складено електронний європротокол № AFCC39A546B8A від 04.03.2023 року, відповідно до якого водій транспортного засобу «Hyundai Accent» ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні ДТП. 
Внаслідок зіткнення автомобіль позивача отримав механічні пошкодження і згідно звіту про оцінку транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за № 85 від 16.03.2023року, який виконано суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП становить 39 485,33 грн.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу заподіювача шкоди ОСОБА_4 була застрахована в ТДВ СК «Мотор-Гарант», згідно полісу ЕР № 211362435, який відповідно до офіційного веб-сайту Моторно-транспортного страхового бюро України (МТСБУ) станом на 04 березня 2023 року був діючим. 
30.03.2023 року відповідно до договору купівлі-продажу транспортний засіб «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було перереєстровано на нового власника ОСОБА_1 . 
На заяву позивача про виплату страхового відшкодування від 03.04.2023року ТДВ СК «Мотор-Гарант» впродовж 9 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та визначених у ст.35 Закону Україні «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів не здійснила страхової виплати позивачу, як третій особі.
Листом № 945 від 20.06.2023року страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що заява про виплату страхового відшкодування повинна бути подана виключно власником автомобіля марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 , а позивач не є потерпілим і не уповноважений власником транспортного засобу на одержання страхового відшкодування. 
Вважає, що такі твердження страховика є необґрунтованими, а також такими, шо суперечать вимогам закону. Вважає, що станом на 04.03.2023 правомірно володів автомобілем марки «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який в подальшому був на нього перереєстрований, та на дату написання заяви на про відшкодування шкоди він був власником, тому має право на захист свого порушеного речового права, в тому числі на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням даного майна. 
Позивач уклав з Адвокатський об єднанням «БІ ЕНД ДЖИ ПАРТНЕРС» в особі керівника Бабенко Г.О. договір № 01/2606 про наданні правової (професійної правничої) допомоги від 20.06.2023. Відповідно до Акту № 01 від 30.06.2023 ОСОБА_1 сплатив Адвокатському об єднанню «БІ ЕНД ДЖИ ПАРТНЕРС» суму в розмірі 20 000 гривень за надання правової допомоги (складання процесуальних документів, участь у судових засіданнях під час розгляду цивільної справи щодо стягнення матеріальної шкоди).
Посилаючись на викладені обставини просив стягнути з відповідача на його користь 39 485,33 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодження транспортного засобу та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Мотор Гарант» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу в сумі 31588,26 грн.
ТДВ «Страхова компанія «Мотор Гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 848,14 грн.
В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТДВ «Страхова компанія «Мотор Гарант» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на передчасне замовлення позивачем усупереч п. 34.1, 34.2, 34.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» огляду автомобіля та складання звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу; факт користування ОСОБА_1 транспортним засобом, а не володіння автомобілем правомірно; відсутність підстав для виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 , просило скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, а також в частині стягнення судового збору, в іншій частині рішення залишити без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на доведеність понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, погодження у договорі вартість послуг у розмірі 20 000,00 грн, просив скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн; в решті ухвалене рішення залишити без змін.

ТДВ «Страхова компанія «Мотор Гарант» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило стосовно відшкодування на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Вказало на відсутність документально підтверджених витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що проведення оцінки пошкоджень транспортного засобу позивачем не порушує жодних норм чинного законодавства, а право позивача отримати страхове відшкодування внаслідок ДТП випливає з факту правомірності володіння таким транспортним засобом.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 грудня 2023 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ТДВ «Страхова компанія «Мотор Гарант» відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 грудня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2024 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08 січня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає. 

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, в результаті чого позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу підлягають задоволенню частково без урахування ПДВ, тобто у сумі 31588,26 грн.
Відмовляючи у задоволенні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що акт № 01 приймання-передачі наданих послуг за договором № 01/2606 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 30.06.2023року не містить інформації щодо вартості послуг. Окрім того, позивачем не надано детальний опис виконаних робіт.
Враховуючи вищевикладене, суд вважав, що позивачем не підтверджені документально витрати на правничу допомогу.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що страховий випадок настав 04.03.2023 року, у зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди було складено електронний європротокол № AFCC39A546B8A від 04.03.2023 року, відповідно до якого водій транспортного засобу «Hyundai Accent» ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні ДТП (а.с.22). 

Судом першої інстанції встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 була застрахована в ТДВ СК «Мотор-Гарант».

06.03.2023 року на адресу ТДВ «СК «Мотор-Гарант» надійшов вказаний електронний європротокол, тобто повідомлення про вчинену дорожньо-транспортну пригоду надійшло у передбачені законом строки.

Згідно із звітом № 85 про оцінку транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеним 16.03.2023 року автотоварознавцем ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту КТЗ без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні, завданого власнику автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, з урахуванням ПДВ на запчастини складає 54 091,04 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, з урахуванням ПДВ на запчастини складає 39 485,33 грн. (а.с.6-13).

До звіту додано бюлетень автотоварознавця на автомобіль «Audi A6 1.8 TFSi (4G)», експертний висновок/калькуляція № 85/23 від 16.03.2023року, фотознімки пошкодженого автомобіля, протокол огляду транспортного засобу від 13.03.2023 року за участю власника ОСОБА_1 , сертифікат № 65/21 суб`єкта оціночної діяльності, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, посвідчення про підвищення кваліфікації (а.с.14-26).

Матеріалами справи підтверджено, що 03.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Мотор-Гарант» із заявою на виплату страхового відшкодування № 605/АК за шкоду, заподіяну пошкодженням транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП.

Листом № 945 від 20.06.2023року ТДВ «СК «Мотор Гарант» відмовило ОСОБА_1 у здійсненні страхової виплати з посиланням на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди власником транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була ОСОБА_3 (а.с.27-28).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За приписами ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності і власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 36.2. ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності і власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Великою Палатою Верховного суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження 14-95цс20) зроблено правовий висновок про те, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За змістом ч.2 ст.1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).
Отже, позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц та у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, і така практика є сталою.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки правом на звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування наділена виключно особа, яка має право на отримання такого відшкодування, зокрема потерпілий, тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , як потерпілий у ДТП, який правомірно володів транспортним засобом, не набув безспірне право на звернення до страховика із заявою про отримання страхового відшкодування, колегія суддів вважає неприйнятними. 

Установивши, що позивач у встановленому законом порядку скористався своїм правом потерпілого та подав відповідачу заяву про страхове відшкодування з документами, які підтверджують його право на отримання відшкодування, однак ТДВ «Страхова компанія «Мотор Гарант», як страховик, транспортного засобу «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_2 , незаконно відмовив у виплаті страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 31 588,26 грн, без урахування ПДВ.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ТДВ «Страхова компанія «Мотор Гарант» про те, що позивач не надав довіреності, зокрема, на право отримання страхового відшкодування, договору оренди як на підтвердження підстави правомірного використання транспортного засобу, не заслуговують на увагу, оскільки позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.
Твердження відповідача про факт подвійної виплати страхового відшкодування за умови подання ОСОБА_3 заяви про виплату стразового відшкодування є припущеннями, що суперечить положенням ст. 81 ЦПК України.

Судова колегія відхиляє доводи скарги ТДВ «Страхова компанія «Мотор Гарант» щодо передчасного замовлення ОСОБА_1 проведення огляду автомобіля та складання звіту про оцінку пошкодженого транспортного засобу, оскільки потерпіла внаслідок ДТП особа не позбавлена звертатися до суб`єктів оціночної діяльності з метою визначення оцінки пошкодженого транспортного засобу. 

Матеріали справи не містять доказів здійснення ТДВ «Страхова компанія «Мотор Гарант» заходів, спрямованих на визначення розміру збитків пошкодженого автомобіля у порядку п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому відповідач в апеляційній скарзі не наводить доводів на спростування визначеної судом першої інстанції суми страхового відшкодування.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Мотор Гарант» страхового відшкодування у сумі 31 588,26 грн.

В той же час, відмовляючи у задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про їх недоведеність.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 заявлялись вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції надавались послуги професійної правничої допомоги Адвокатського об`єднання «БІ ЕНД ДЖИ ПАРТНЕРС», зокрема, адвокатом Стасіком А.І. на підставі договору № 01/2606 від 20 червня 2023 року про надання правової (професійної правничої) допомоги (а.с. 29).

Згідно з умовами договору адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту комплексну професійну правничу допомогу у справі щодо стягнення матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, що включає в себе надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань щодо справи, наліз наявних у клієнта документів, вироблення правової позиції у справі, складення позовної заяви, інших заяв по суті справи, адвокатських запитів, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво клієнта у суді першої інстанції, інші види адвокатської діяльності, не забороненої законом (п. 1.1, а.с.29).
Сторони погодили фіксований розмір гонорару адвокатського об`єднання при наданні правової допомоги за цим договором у сумі 20 000,00 грн. (п.4.1, а.с.29, зворот). 

Згідно з Актом №01 приймання-передачі наданих послуг за договором № 01/2606 від 20 червня 2023 року про надання правової (професійної правничої) допомоги від 30 червня 2023 року, адвокатське об`єднання надало клієнту послуги, передбачені п. 1.1 договору № 01/2606 про надання правової (професійної правничої) допомоги, а клієнт прийняв надані послуги (а.с. 30).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти відшкодування позивачу витрат, понесених ним на правову допомогу, посилаючись на відсутність доказів щодо витраченого часу на виконання кожного окремого виду робіт, щодо підтвердження реальності таких витрат, а також на завищений розмір таких послуг.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основними засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За приписами статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Згідно з частинами першою, другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (частина третя статті 28 Правил адвокатської етики).

З огляду на викладене, правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання по сплаті та строках сплати.

Чинним цивільним процесуальним законодавством визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункти 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність доказів сплати позивачем витрат на правову допомогу, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 вказано, що "суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним", що спростовує твердження ТДВ «Страхова компанія «Мотор гарант» про відсутність переліку наданих адвокатських послуг у справі.

Виходячи з часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оцінюючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); ціною позову та значенням справи для сторони, колегія суддів враховує складність справи (стягнення матеріальної шкоди внаслідок ДТП), відсутність у справі окрім позову інших процесуальних заяв та клопотань, розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін, а також з урахуванням поданого відповідачем заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що з ТДВ «Страхова компанія «Мотор гарант» на користь ОСОБА_1 належить стягнути компенсацію витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. 

Колегія суддів звертає увагу на те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант» задовольнити частково.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2023 року у цій справі в частині стягнення матеріальної шкоди залишити без змін.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2023 року у цій справі в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складений 01 лютого 2024 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         В.Ю. Бєлка 

       Г.С. Подліянова