ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 303/5724/22
провадження № 61-6850ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересована особа - Міністерство оборони України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гарасимчук Назарій Андрійович, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Джуги С. Д., Куштана Б. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона є дочкою ОСОБА_2 . З початку широкомасштабної війни росії проти України ОСОБА_2 вступив до лав Збройних Сил України для захисту Батьківщини та загинув   ІНФОРМАЦІЯ_1 під час бойових дій в Україні. Для отримання одноразової грошової виплати як дочці загиблого військовослужбовця їй необхідно довести статус члена сім`ї. 
ОСОБА_1 просила встановити факт, що вона є членом сім`ї свого батька ОСОБА_2 .
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено, що ОСОБА_1 є членом сім`ї ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за життя  ОСОБА_1 спільно проживала з батьком ОСОБА_2 , була пов`язаною спільним побутом, мала з ним взаємні права і обов`язки, тобто була членом його сім`ї. 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року скасовано рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2022 року. 
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності до складу сім`ї загиблого військовослужбовця залишено без розгляду.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що вона є членом сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , є встановлення в судовому порядку обставин, зокрема, з метою наступного вирішення питання реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Встановлення такого факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право, тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження. При цьому Міністерство оборони України заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_3 . Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_3 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження. Апеляційний суд зауважив, що ОСОБА_3 , з метою захисту своїх прав та інтересів, не позбавлена можливості звернутись до суду з відповідним позовом.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_1 через адвоката Гарасимчука Н. А., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та   порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року та залишити в силі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2022 року.
У касаційній скарзі як на підставу оскарження постанови апеляційного суду    представник заявника посилається на пункт 1 частини другої статті  389  Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Вважає, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, від 22 вересня 2022 року у справі № 367/4516/20.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд дійшов помилкового припущення про наявність спору про право та не зазначив жодних доказів на    підтвердження такого висновку. Заявлений ОСОБА_1 юридичний факт можна встановлювати у порядку окремого провадження, а спір про право - відсутній. ОСОБА_1 не зверталась до Міністерства оборони України щодо виплати одноразової грошової допомоги, вказане Міністерство, відповідно, не відмовляло у виплаті такої допомоги. Суд першої інстанції ухвалив законне та справедливе рішення, яке помилково скасовано судом апеляційної інстанції. 
Позиція інших учасників справи
Міністерство оборони Україниподалодо Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, вказуючи на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови апеляційного суду, просило залишити її без змін. 
Вказувало, що встановлення у цій справі факту пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження. Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження. Крім цього, відсутні підстави для визнання заявника і її загиблого батька членами сім`ї, оскільки такі обставини не доведені належними та допустимими доказами.
Провадження у суді касаційної інстанції
У травні 2023 року ОСОБА_1 через адвоката Гарасимчука Н. А. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гарасимчук Н. А., на постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, витребувано справу з суду першої інстанції.
25 липня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду. 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи
Суди встановили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 17 лютого 1996 року уклали шлюб та є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_2 , перебуваючи на військовій службі, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Первомайське Миколаївського району Миколаївської області.
ОСОБА_5 27 вересня 2022 року уклала шлюб, при реєстрації якого змінила прізвище на ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї   статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи  порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права   без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення   оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та   вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи  відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це  вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
У цій справі  ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, зокрема, що вона є членом сім`ї ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтовуючи вимоги заяви,  ОСОБА_1 посилалася на необхідність забезпечення її права на отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї військовослужбовця, який загинув під час виконання обов`язків військової служби. 
При цьому  ОСОБА_1 не посилалася на обставини вирішення питання встановлення факту проживання однією сім`єю з  ОСОБА_2 в  позасудовому порядку, з ухваленням за його наслідками будь-якого рішення органу державної влади або місцевого самоврядування та виникнення у зв`язку із  цим публічно-правового спору за участю заявника.
Між  ОСОБА_1 та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки указане Міністерство не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.
Такі висновки про застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21. Ці висновки є релевантними для застосування у цій справі. 
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на таке.
Відповідно до частини п`ятої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в   одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Аналогічне правило закріплено в частині четвертій статті 172 КАС України про те,   що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що є неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, залежно від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.
Тому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у справі №  560/17953/21 виклала висновок про те, що справи про встановлення фактів, що   мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення щодо фактів, що мають юридичне значення, прийняті у   позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Оскільки у справі, яка переглядається, заявник не посилалася на прийняття в  позасудовому порядку жодних рішень органів державної влади або місцевого самоврядування щодо фактів, які мають юридичне значення, а навпаки, звернулася до суду цивільної юрисдикції з метою встановлення факту, який належить встановлювати в судовому порядку за правилами ЦПК України, то  є  помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_3 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.
Вимоги заявника зводилися до встановлення факту проживання разом із батьком  ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд першої інстанції заяву  ОСОБА_1 задовольнив, пославшись на обставини, які встановлені цим судом. 
Під час апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції, помилково скасувавши рішення місцевого суду виключно з тих мотивів, що існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження, не надав аналізу та не перевірив встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи у їх взаємозв`язку із доводами заявника та запереченнями особи, яка подала апеляційну скаргу.
Зокрема, суд апеляційної інстанції не встановив обставин, які є визначальними для правильного розгляду цієї справи та не перевірив: правильність висновків місцевого суду по суті заяви; правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності спору про право та відсутності підстав для розгляду вимог заявника у  порядку позовного провадження (частина шоста статті 294 ЦПК України);                            існування чи відсутність передбаченого чинним законодавством позасудового порядку встановлення юридичного факту, який бажає  ОСОБА_1 встановити.
За вимогами частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із вимогами частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.  
Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на результат касаційного розгляду витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи судом касаційної інстанції, не розподіляються. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гарасимчук Назарій Андрійович, задовольнити частково. 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 21 березня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.   
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                             В. М. Ігнатенко
Судді                                                                                       А. І. Грушицький
С. О. Карпенко
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров