Справа № 445/111/24                        Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М. 
Провадження № 33/811/169/24                Доповідач: Березюк О. Г. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., за участі ОСОБА_1 , розглянувши у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 ,

встановив:

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 15.01.2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю і оголошено усне зауваження. Провадження у справі закрито.
Згідно постанови суду ОСОБА_1 , 09.01.2024 року, близько 14 год. 00 хв., за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого брата ОСОБА_2 , а саме ображала його нецензурними словами, чим завдала шкоди психологічного характеру..
На дану постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. 
При цьому апелянт зазначає, що судом першої інстанції справа розглянута не повно та необ`єктивно, зокрема судом не врахованого того, що докази наявні і матеріалах справи слід визнати неналежними та недопустимими доказами, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, в якому належним чином не викладено суті обвинувачення. Також апелянт зазначає, що судом не взято до уваги її пояснення з приводу дійсних обставин події щодо самої поведінки ОСОБА_2 , який постійно провокує конфлікти з приводу квартири, в якій вона проживає, оскільки ОСОБА_2 проживає в ній недовго після повернення з місць позбавлення волі, та 09.01.2024 року ОСОБА_2 вилив на неї кип`яток.
Розглянувши матеріали справи № 445/111/24, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, яка підтримала подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ №104819 від 09.01.2024 року відносно ОСОБА_1 була заява ОСОБА_2 від 09.01.2024 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 вчинила відносно нього домашнє насильство, а саме виражалась нецензурною лексикою та погрожувала фізичною розправою (а.с.2,3). 
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, послався на наступні докази: заяву ОСОБА_2 від 09.01.2024 року, письмові пояснення ОСОБА_2 від 09.01.2024 року, письмові пояснення свідка ОСОБА_3 від 09.01.2024 року.
Разом з тим, судом першої інстанції необґрунтовано не взяті до уваги та не проаналізовано пояснення ОСОБА_1 від 09.01.2024 року (а.с.5) та пояснення дані в судовому засіданні, де вона пояснила, що ОСОБА_2 облив її кип`ятком, ображав, а тому виник словесний конфлікт, при цьому такі жодним чином не є спростованими, породжують обґрунтований сумнів про те чи взагалі мало місце будь-якого роду насильством, оскільки як встановлено апеляційним судом між  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  існують конфліктні ситуації різного характеру з приводу місця проживання, що не виключає можливості  ОСОБА_2 оговорити ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Крім цього, судом першої інстанції жодним чином не перевірено пояснень ОСОБА_1 на предмет того, чи в дійсності ОСОБА_2 є членом сім`ї ОСОБА_1 , що викликає у апеляційного суду обґрунтований сумнів чи мала місце подія адміністративного правопорушення в дійсності 09.01.2024 року.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Крім того, об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає наслідки такого психологічного насильства, а саме наявність чи відсутність шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого, яка могла бути чи була завдана.
В протоколі про адміністративне правопорушення ВАБ № 104819 від 09.01.2024 року жодним чином не зазначено, що діями ОСОБА_1 заподіяна шкода чи така могла бути заподіяна.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом » ( рішення від 18 січня 1978 року у справі « Ірландія проти Сполученого Королівства » ( Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).
Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП підлягає скасуванню як незаконна, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
       Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Постанову Золочівського районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 , скасувати, а провадження у справі №445/111/24 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутність в діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського 
апеляційного суду Березюк О.Г.