У Х В А Л А
 
22 березня 2024 року
місто Київ
 
справа № 686/2787/23
провадження № 61-2919ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гнідко Наталія Олександрівна, ОСОБА_1 , та
ВСТАНОВИВ: 
У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) провести перерахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з урахуванням квитанцій (платіжних інструкцій) щодо перерахування коштів ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , а також перерахування коштів на особистий рахунок дочки з урахуванням квитанцій: від 17 травня 2023 року - у розмірі 3 000,00 грн з призначенням платежу «матеріальна допомога (кишенькові)», від 18 травня 2023 року - у розмірі 3 000,00 грн з призначенням платежу «матеріальна допомога (кишенькові)», від 01 червня 2023 року - у розмірі 1 400,00 грн з призначенням платежу «твої аліменти від тата», від 01 червня 2023 року - у розмірі 1 400,00 грн з призначенням платежу «твої аліменти від тата», від 02 червня 2023 року - у розмірі 1 400,00 грн з призначенням платежу «твої аліменти від тата», від 15 червня 2023 року - у розмірі 1 500,00 грн з призначенням платежу «аліменти на твоє утримання», від 15 червня 2023 року - у розмірі 1 500,00 грн з призначенням платежу «аліменти на твоє утримання», від 16 червня 2023 року - у розмірі 1 410,00 грн з призначенням платежу «аліменти від тата», від 05 липня 2023 року - у розмірі 1 500,00 грн з призначенням платежу «аліменти», від 26 липня 2023 року - у розмірі 1 420,00 грн з призначенням платежу «аліменти на ОСОБА_4 , від твоїх переказаних аліментів на дітей», від 03 серпня 2023 року у розмірі 1 500,00 грн з призначенням платежу «аліменти, матеріальна допомога від мене для передачі ОСОБА_5», від 23 серпня 2023 року - у розмірі 2 000,00 грн з призначенням платежу «для передачі ОСОБА_5 на одяг та шкільне приладдя», від 24 серпня 2023 року -  у розмірі 1 417,00 грн з призначенням платежу «повернення частки аліментів на ОСОБА_4 для передачі їй», від 28 серпня 2023 року - у розмірі 1 500,00 грн з призначенням платежу «кошти (аліменти) на утримання від мене на ОСОБА_4 для передачі», від 24 вересня 2023 року - у розмірі 1 500,00 грн з призначенням платежу «кошти аліменти на утримання від мене на ОСОБА_4 для передачі», 
від 31 жовтня 2023 року - у розмірі 1 500,00 грн з призначенням платежу «аліменти на ОСОБА_4 ».
Вказувала, що з квітня 2022 року дочка ОСОБА_4 проживає з батьком. У зв`язку зі зміною місця проживання дитини постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 вересня 2023 у справі № 686/2787/23 ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів з 27 січня 2023 року на дочку ОСОБА_4 в розмірі 1 200,00 грн щомісячно, які стягуються на підставі постанови Хмельницького апеляційного суду від 23 січня 2020 року у справі № 686/20714/19. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1 200,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 січня 2023 року і до повноліття дочки.
02 листопада 2023 року на виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 05 вересня 2023 року видано виконавчий лист. 
Постановою головного державного виконавця від 07 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Відповідно до довідки державного виконавця заборгованість за виконавчим листом № 686/2787/23 складає 6 977,00 грн.
З таким розрахунком не погодилася, оскільки державний виконавець при визначенні розміру заборгованості не врахував усі платежі, здійснені нею на виконання обов`язку зі сплати аліментів. Грошові перекази здійснювала з метою забезпечення матеріальних потреб доньки ОСОБА_4 .
21 грудня 2023 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в задоволенні скарги відмовлено.
12 лютого 2024 року постановою Хмельницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2023 року у частині відмови у задоволенні вимог скарги про зобов`язання проведення перерахунку заборгованості за аліментами з урахуванням платіжних інструкцій про перерахування коштів (аліментів) від 15 червня 2023 року у сумі 1 500,00 грн і 1 500,00 грн, від 05 липня 2023 року у сумі 1 500,00 грн, 
від 23 серпня 2023 року у сумі 2 000,00 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Зобов`язано державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) провести перерахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з урахуванням платіжних інструкцій про переказ коштів ОСОБА_2 від 15 червня 2023 року у сумі по 1 500,00 грн (двічі) на рахунок отримувача ОСОБА_3 з призначенням платежу «аліменти на твоє утримання», від 05 липня 2023 року у сумі 
1 500,00 грн на рахунок отримувача ОСОБА_3 з призначенням платежу «аліменти», від 23 серпня 2023 року у сумі 2 000,00 грн на рахунок отримувача ОСОБА_1 з призначенням платежу «для передачі ОСОБА_5 на одяг та шкільне приладдя».
В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.
26 лютого 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Cуду касаційнускаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року.
Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 
Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
22 листопада 2023 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним). 
Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 
від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року 
№ 10-р(II)/2023).
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Установлений у пункті 2частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина четверта статті 19 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи про стягнення аліментів.
Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною. 
Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що ОСОБА_2 в порядку судового контролю за виконанням судових рішень оскаржила дії державного виконавця в межах виконавчого провадження з виконання постанови Хмельницького апеляційного суду від 05 вересня 2023 у справі 
№ 686/2787/23, якою, зокрема, стягнуто з неї на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку. Часткове задоволення поданої ОСОБА_2 скарги на дії державного виконавця ОСОБА_1 оскаржує в касаційній інстанції.
У касаційній скарзі заявник не зазначив, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для нього.
Не містять доводи касаційної скарги і посилання на суспільний інтерес та необхідність у формуванні чи суперечливість у практиці застосування судами статей 447, 451 ЦПК України, статті 195 Сімейного кодексу України, 
статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику у такій категорії справ та вважає, що справа не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Верховний Суд не вбачає обставин, за наявності яких судове рішення у справі про стягнення аліментів могло би бути переглянуте в касаційному порядку.
Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі про стягнення аліментів, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гнідко Наталія Олександрівна, ОСОБА_1 . 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           О. М. Ситнік
 
                                                                                                                       Є. В. Петров
                                                            
                                                                                                                       В. В. Пророк