Номер провадження: 22-ц/813/2657/24 
Справа № 523/12209/23
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                 Назарової М.В.,
суддів:                                         Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря                        Лупши В.В.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідачі – ОСОБА_2 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Ольга Вікторівна, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин Андрій Юрійович, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 
на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2023 року, постановлену Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Сувертак І.В. в приміщенні того ж суду,
 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Ольги Вікторівни, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин Андрій Юрійович про визнання заповіту недійсним, 

                                              в с т а н о в и в:

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2023 року, якою у задоволенні заяви представника позивача – адвоката Смирнова А.І. про вжиття заходів забезпечення позову в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Ольги Вікторівни, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин Андрій Юрійович про визнання за повіту недійсним відмовлено.  
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 вважає оскаржувану ухвалу незаконною, постановленою з порушеннями процесуального законодавства, просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі та вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Ольги Вікторівни, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин Андрій Юрійович про визнання заповіту недійсним шляхом заборони будь-якому нотаріусу, у тому числі приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Юшину Андрію Юрійовичу (65029, м. Одеса, вул. Балківська, 31) оформлювати та видавати свідоцтво(а) про право на спадщину будь-якому спадкоємцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доводами апеляційної скарги є те, що позивачем оспорюється заповіт померлого ОСОБА_4 на користь відповідачки, яка наразі намагається отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, і у суду згідно ч. 4, 5 ст. 154 ЦПК України є право вимагати від нього зустрічне забезпечення з урахуванням співмірності із заходами забезпечення позову та розміром можливих збитків, що він може виконати у розмірі 5000 грн.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, від представника відповідачки адвоката Вронського С.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідачки, та наголошується на зловживанні позивачем своїми процесуальними правами, оскільки він вдруге, вже з інших підстав звертається до суду із позовами до ОСОБА_2 з такими самими вимогами, і в першій справі йому відмовлено у позові.
Вказане відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.
За змістом статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21.
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.
Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.
Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_1 зазначив, що наразі відповідачка намагається отримати свідоцтво про право на спадщину на підставі заповіту, який ним оспорюється по теперішній справі.
Відмову у задоволенні такої заяви судом мотивовано тим, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 521/11297/22 від 20 вересня 2023 року скасовано заходи забезпечення позов, що встановлені ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року, а саме: скасовано заборону приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Юшину Андрію Юрійовичу оформлювати та видавати свідоцтво(а) про право на спадщину будь-якому із спадкоємців ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , і вказана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Крім того, стороною позивача не надано нових підстав необхідності застосування заходів забезпечення позову, і пунктом 4.13. гл. 10 розд. ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено право позивача як заінтересованої сторони звернутися до нотаріуса самостійно із обґрунтованою письмовою заявою та надати копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що унеможливить видачу свідоцтва про право на спадщину.
Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що вказані висновки суду не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.
Аналіз змісту наданих апеляційному суду матеріалів свідчить про те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу дійсності заповіту, складеного померлим ОСОБА_4 на користь відповідачки по справі ОСОБА_2 , що є вимогою немайнового характеру.
У заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 просить заборонити будь-якому нотаріусу, у тому числі приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Юшину Андрію Юрійовичу, оформлювати та видавати свідоцтво(а) про право на спадщину будь-якому спадкоємцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Верховний Суд сформував усталену практику, відповідно до якої обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову проводиться з урахуванням декількох критеріїв, а саме: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цієї справи.
При цьому, у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 зазначено, що коли позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Про те, що в немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, висловлено також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 25.02.2019 у справі № 924/790/18, від 11.10.2019 у справі № 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/19, від 30.11.2020 у справі № 910/217/20, від 17.12.2020 у справі № 910/11857/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 13.05.2021 у справі  № 916/2761/20).
По теперішній справі між сторонами наявний спір щодо дійсності заповіту, який оспорюється позивачем, і станом на час постановлення оскаржуваної ухвали нотаріус на виконання покладених на нього функцій не був обмежений у видачі заінтересованим особам свідоцтва про право на спадщину, що в майбутньому буде вимагати від позивача - у разі можливого задоволення його вимог - докладання додаткових зусиль та нових судових проваджень для ефективного захисту його порушених або оспорених прав.
При цьому помилковим є посилання суду як на підставу для відмову у задоволенні його заяви на можливість позивача оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду по справі № 521/11297/22 від 20 вересня 2023 року, якою скасовано заходи забезпечення позов, що встановлені ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року, а саме: скасовано заборону приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Юшину Андрію Юрійовичу оформлювати та видавати свідоцтво(а) про право на спадщину будь-якому із спадкоємців ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наявність або відсутність ухвали суду про забезпечення позову в іншій цивільній справі між тими самими сторонами не впливає на обов`язковість вирішення процесуального питання за заявою сторони у передбачений законом спосіб.
Що стосується посилання суду на можливість позивача у відповідності до «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» звернутися до нотаріуса із обґрунтованою письмовою заявою з наданням копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, що унеможливить видачу свідоцтва про право на спадщину, то колегія суддів зазначає, що п. 4.13. гл. 10 розд. ІІ вказаного Порядку дійсно визначає зупинення нотаріусом до вирішення справи судом вчинення відповідної нотаріальної дії, проте лише за обґрунтованою заявою заінтересованої заяви.
Оскільки визнання обґрунтованості заяви належить до компетенції нотаріуса, то така норма не є імперативною, а має оцінюватися самим нотаріусом.
Отже, відмова суду з підстави самостійної можливості позивача вирішити питання щодо відкладення видачі свідоцтва про право на спадщину не ґрунтується на вимогах закону.
Інших підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову оскаржувана ухвала не містить.
Проте, у теперішній справі № 523/12209/23 постановою Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 27 липня 2023 року скасовано. Задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити та вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Ольги Вікторівни, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин Андрій Юрійович про визнання заповіту недійсним шляхом заборони будь-якому нотаріусу, у тому числі приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Юшину Андрію Юрійовичу (65029, м. Одеса, вул. Балківська, 31) оформлювати та видавати свідоцтво(а) про право на спадщину спадкоємцям ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Отже, наразі позов позивача забезпечено та вжито відповідні заходи.
Законом не передбачено вжиття одного того й самого заходу забезпечення позову в одній тій справі за умови не скасованого та незміненого такого самого заходу.
Вказане є самостійною підставою для відмову позивачу у задоволенні його заяви.
Отже, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, проте припустився помилки під час підстав таких висновків.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини та (або) резолютивної частини (частини 4 ст. 376 ЦПК України).
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2023 року зміні шляхом викладення мотивувальної частини ухвали суду в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 149-150 ЦПК України, апеляційний суд

                                       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково. 
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22 вересня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 06 лютого 2024 року.

Головуючий                               М.В. Назарова

Судді:                                                       В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко