УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 463/4835/16-ц
провадження № 61-633ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Мартиневичем Олександром Андрійовичем, на постанову Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року у справі за позовом:
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як законного представника ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Комунального підприємства «Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пелех Олена Зінонівна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Футорянська Ольга Анатоліївна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Міхнов Олег Володимирович, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівська міська рада, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, відновлення дійсного правового статусу будинку, скасування державної реєстрації права власності; 
за позовом третьої особи ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як законного представника ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пелех Олена Зінонівна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Футорянська Ольга Анатоліївна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Міхнов Олег Володимирович, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівська міська рада, ОСОБА_2 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу; 
за позовом третьої особи ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як законного представника ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Комунального підприємства «Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пелех Олена Зінонівна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Футорянська Ольга Анатоліївна, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Нор Надія Миколаївна, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Міхнов Олег Володимирович, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівська міська рада, ОСОБА_2 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності,
ВСТАНОВИВ:
24 квітня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова розглянув клопотання адвоката Мартиневича О. А. про закриття провадження у справі в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_2 та закрив провадження щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 липня 2003 року, посвідченого нотаріусом Пелех О. З., згідно з яким ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_3 купив будинок АДРЕСА_1 . 
При цьому, клопотання про закриття провадження в частині вимоги про визнання недійсним свідоцтва № ЛЖ0484 від 29 листопада 2001 року на будинок АДРЕСА_1 загальною площею 22,0 кв. м з сараєм «Г» - 4,1 кв. м, виданого на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації ЛМР №1582 від 29 листопада 2001 року залишено відкритим.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22 червня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визнання недійсним вказаного свідоцтва про право власності закрито.
Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_2 про відновлення дійсного правового статусу будинку, скасування державної реєстрації права власності; позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу; позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_9 про визнання недійсним свідоцтва про право власності.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що видане органом місцевого самоврядування спірне свідоцтво може бути визнане недійсним з двох підстав, а саме: визнання недійсною правової підстави видачі свідоцтва, у даному випадку розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1582 від 29 листопада 2001 року, або встановлення невідповідностей у відомостях про майно, яке зазначене у свідоцтві на право власності, тим відомостям, які зазначені в адміністративному акті, що є правовою підставою видачі свідоцтва про право власності.
Дійсною підставою позову ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності є незаконність розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1582 від 29 листопада 2001 року. При цьому зазначене розпорядження скасоване рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 832 від 12 жовтня 2007 року, про що повідомлено Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради у межах справи № 2-1419/10 за позовом Личаківської районної адміністрації до правонаступників ОСОБА_10 - ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , зокрема, про визнання недійсним свідоцтва, де рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2010 року набрало законної сили.
Таким чином, на даний час є таке, що набрало законної сили рішення суду за позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, яка є відповідачем у цій справі, до відповідача ОСОБА_2 , який є позивачем у цій справі, про визнання недійсним свідоцтва. Тому, оцінюючи підстави та предмет позову ОСОБА_2 , суд прийшов висновку, що такі є тотожними підставам та предмету позову Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, за якими постановлено рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2010 року у справі 
№ 2-1419/10.
Крім цього, врахувавши право ОСОБА_10 на будинок АДРЕСА_1 , яке виникло у нього на підставі розпорядження Личаківської районної адміністрації ЛМР №1582 від 29 листопада 2001 року та було посвідчене спірним свідоцтвом № НОМЕР_1 від 29 листопада 2001 року, а в подальшому переходило до інших осіб на підставі відповідних правочинів та в порядку спадкування, а також судову практику щодо процесуального та матеріального правонаступництва, суд прийшов висновку, що сторони у справі № 2-1419/10 та у справі № 463/4835/16 є тотожними, оскільки стороною у справі № 2-1419/10 як відповідач є ОСОБА_2 як правонаступник ОСОБА_10 , а стороною у цій справі як відповідачі є правонаступники ОСОБА_10 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та ОСОБА_1 , а також ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , як правонаступники в порядку спадкування після смерті ОСОБА_13 , який, у свою чергу, був правонаступником ОСОБА_10 внаслідок набуття права власності на будинок 
АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2005 року.
Тому провадження у справі в частині позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва необхідно закрити на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2010 року у справі № 2-1419/10 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Постановою Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_14  задоволено частково. Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 22 червня 2023 року в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що склад учасників справ 
№ 2-1419/10 та № 463/4835/16 є різним, оскільки у першій - позов пред`явлений Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради, а у цій справі ОСОБА_2 . Зазначене жодним чином не може бути спростовано висновками місцевого суду з приводу процесуального та матеріального правонаступництва.При цьому, тотожність у контексті правової підстави вимог у справі № 2-1419/10 та у справі № 463/4835/16, місцевий суд пов`язав із преюдицією, вказавши, що відповідні розпорядження Личаківської районної адміністрації, на підставі яких виникло право власності на будинок АДРЕСА_1 , скасовані рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради, що є підставою для припинення права власності та скасування свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29 листопада 2001 року, однак не зазначив підстав позову у справі № 2-1419/10, які в принципі не можуть бути тотожними із підставами у даній справі, зокрема, у силу суб`єктного складу спору, а саме особи якою такі вимоги пред`явлені. Не може залишитися поза увагою апеляційного суду і те, що клопотання представника ОСОБА_15 про закриття провадження у справі було обґрунтоване покликанням на рішення суду у цивільній справі № 2-1066/2004, а також наявністю ухвали від 23 березня 2007 року у справі № 2-1781/2007 про відмову у прийнятті позовної заяви ОСОБА_2 , однак перевірку наведеним у клопотанні обставинам та оцінку таким суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не надав. Тому суд першої інстанції помилково застосував приписи пункту частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки повна тотожність сторін, підстав та предмету спору у справі № 2-1419/10 та в справі № 463/4835/16 відсутня.
08 січня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Недоліки касаційної скарги усунуто у строк, встановлений судом.
Касаційна скарга мотивована тим, що у цій справі для правильного вирішення питання про закриття провадження в частині позовних вимог судам необхідно правильно застосувати положення статті 55, пункту 3 частини першої статті 255, частини другої статті 256 ЦПК України у їх системному взаємозв'язку щодо права відповідача у справі, у якій постановлено рішення, що набрало законної сили, про той же предмет і з тих же підстав, подати свій позов до позивача у тій справі, а також до інших відповідачів у тій справі та до їх процесуальних правонаступників. Стосовно застосування цих норм у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
Крім того, відсутній висновок Верховного Суду щодо можливості повторного звернення до суду тією ж особою з позовом до тих же осіб про той же предмет і з тих же підстав, якщо існує така, що набрала законної сили, ухвала суду про повернення позовної заяви, що подавалась цією особою як третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору у справі, в якій було відкрито провадження, і якщо ухвала суду про повернення позовної заяви була мотивована наявністю такого, що набрало законної сили, рішення суду між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав, а тому за своїм змістом така ухвала суду є ухвалою про відмову у відкритті провадження у справі.
Дійсною підставою позову ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 29 листопада 2001 року є незаконність розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1582 від 29 листопада 2001 року, що є повністю тотожним підставі, з якої було заявлено позов Личаківською районною адміністрацією ЛМР у межах справи № 2-1419/10, а тому висновок суду першої інстанції в ухвалі від 22 червня 2023 року про тотожність підстав позову є вірним та відповідає обставинам справи. Висновок апеляційного суду в частині підстав позову є немотивованим, надто загальним, таким, що помилково тлумачить зміст ухвали суду першої інстанції та не спростовує висновків суду першої інстанції щодо тотожності підстав позову у справах № 2-1419/10 та № 463/4835/16.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України).
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами,про той самий предмет та з тих самих підстав.
Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили. За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. 
Такі правові висновки викладено, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) та від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 161/8523/18 (провадження № 61-1713св20) зазначено, що «вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».
Суди встановили, що у справі № 2-1419/10 позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва № ЛЖ0484 від 29 листопада 2001 року про право власності ОСОБА_10 на будинок АДРЕСА_1 були пред`явлені Личаківською районною адміністрацією до правонаступників ОСОБА_10 - ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 . У цій справі предметом позову (в оскарженій частині) є вимога про визнання недійсним вказаного свідоцтва, пред`явлена ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , як законного представника ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, КП «Обласне комунальне підприємство «БТІ та експертної оцінки».
Встановивши, що склад учасників справ № 2-1419/10 та № 463/4835/16 є відмінним, апеляційний суд зробив правильний висновок, що суд першої інстанції помилково закрив провадження у справі в наведеній частині на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості постанови апеляційного суду в частині оцінки тотожності підстав позовів у вказаних справах колегія суддів відхиляє, оскільки для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд має встановити повну тотожність сторін, підстав та предмету спору.
У частині четвертій статті 394 визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року у справі № 463/4835/16-ц.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Є. В. Краснощоков
 
Д. А. Гудима
 
М. М. Русинчук