КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
Справа №760/18675/22                                      Головуючий у 1 інстанції: Зуєвич Л.Л.        
Провадження №22-ц/824/1140/2024                Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
9 січня 2024 року                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                            Олійника В.І., Сушко Л.П.,
при секретарі                                          Дуб С.І. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-
 
ВСТАНОВИЛА:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ,  в якому просив зменшити розмір встановлених судом аліментів, які стягуються на користь відповідачки - ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 заробітку (доходу) щомісячно, та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини.
В обґрунтування позову вказав, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04.11.2014 з позивача було стягнуто на користь відповідачки на утримання сина, ОСОБА_3 , аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.09.2014 до досягнення дитиною повноліття.
Під час розгляду справи про стягнення аліментів у вказаному розмірі позивач позов визнав, незважаючи на те, що на момент розгляду такої справи позивач вже сплачував аліменти на утримання дитини від першого шлюбу з ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 1 000 грн на місяць з урахуванням індексації починаючи з 26.10.2011 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19.09.2012.
В подальшому позивачем було укладено шлюб з ОСОБА_6 . Від третього шлюбу, укладеного позивачем та ОСОБА_6 позивач має сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 21.06.2018, серія НОМЕР_1 .
Згідно з рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24.12.2020 у справі № 363/3955/20 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сплачує на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.10.2020 та до повноліття дитини.
Додатково вказаним рішенням Вишгородського районного суду Київської області з позивача у даній справі стягнуто щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку на її утримання до досягнення дитиною трьох років.
При цьому, зі слів позивача, його заборгованість по аліментам на дружину на даний момент становить 20 424 грн.
Вказує, що у липні 2020 року перша дружина позивача - ОСОБА_4 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 761/22260/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат позовні вимоги задоволені повністю:
- змінено розмір аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2012 у справі 2/2610/4342/2012, та стягнуто щомісячно з позивача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку;
- стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 додаткові витрати, понесені останньою на утримання неповнолітнього сина, у розмірі 27 574 50 грн;
- стягнуто з позивача на користь ОСОБА_4 суму майбутніх додаткових витрат на неповнолітню дитину в розмірі - 31 999,50 грн.
Разом з тим, позивач зауважує, що постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2021 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29.06.2021 скасоване, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково: змінено розмір аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2012 у справі 2/2610/4342/2012, присуджено стягувати щомісячно з позивача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з позивача 17 470,00 грн додаткових витрат на утримання дитини.
Позивач наголошує, що погасити таку заборгованість, а так само, заборгованість по аліментам на утримання третьої дружини ОСОБА_6 ) у сумі 20 424 грн, про що йшлося вище, не виявляється можливим, оскільки лише аліменти на дітей позивач сплачує 75% від заробітку, що є більше законодавчо встановлених обмежень.
Позивач звертає увагу на те, що на момент звернення до суду з даним позовом, з позивача стягується аліменти у розмірі:                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                
-1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , а також додаткові витрати на дитину у розмірі 17 470 грн;
-1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_2 (відповідачка у даній справі) на утримання сина ОСОБА_3 ;
-1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 , а також заборгованість по аліментам на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років у сумі 20 424 грн.
Таким чином, на момент звернення до суду позивачем сплачуються аліменти у загальному розмірі 75% від заробітку (доходу). Крім того, має оплатити додаткові витрати на дитину від першого шлюбу у розмірі 17 470,00 грн.
Позивач вважає, що прийняття судом рішення про стягнення аліментів на утримання іншої дитини, а саме ОСОБА_7 (дитина від третього шлюбу), а також зміна розміру на користь першої дружини на утримання ОСОБА_5 є зміною матеріального стану платника аліментів, що зумовлює застосування положення ст. 192 Сімейного кодексу України щодо пропорційного зменшення розміру аліментів на утримання дитини позивача та відповідача - ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року позов задоволено частково.
Зменшено розмір аліментів встановлений рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04.11.2014 у справі № 760/21414/14-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.09.2014 р. та до повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше  десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати вступу даного рішення суду в законну силу і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_6 .
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 11 липня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення є несправедливим по відношенню до інших дітей позивача. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.
Зазначає, що діти мають бути в рівних умовах та на користь однієї дитини не може бути стягнуто більший розмір аліментів, ніж на користь іншої.
Позивач маючи трьох дітей сплачує аліментів значно більше, ніж половина від доходу. 
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, відповідач не скористався своїм правом для подачі відзиву. 
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04.11.2014 у справі № 760/21414/14-ц вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.09.2014 р. та до повноліття дитини.
Станом на час винесення вказаного рішення вже існувало рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2012 у справі № 2/2610/4342/2012 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у твердій грошовій сумі 1 000 грн щомісячно з 26.10.2011 року та до досягнення дитиною повноліття.
Постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2021 у справі № 761/22260/20 змінено розмір аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2012 у справі 2/2610/4342/2012, та стягувати щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 25-28, № в ЄДРСР 100754340).
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24.12.2020 у справі № 363/3955/20 (а.с. 24) вирішено: стягнуто щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітніх малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.10.2020 до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 ; стягнуто щомісячно із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на її утримання починаючи з 15.10.2020 і до досягнення дитиною ОСОБА_7 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Тому на момент звернення з позовом у справі, що є предметом розгляду, з позивача стягується аліменти на 3-х його дітей (на користь трьох різних матерів) у наступних розмірах:
-1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_2 (відповідачка у даній справі) на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Тобто на момент звернення до суду ним сплачуються аліменти у загальному розмірі 75% від заробітку (доходу).
Позивач вважає, що прийняття судом рішення про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_7 (дитина від третього шлюбу), а також зміна розміру на користь першої дружини на утримання ОСОБА_5 є зміною матеріального стану платника аліментів, що зумовлює застосування положення ст. 192 СК України щодо пропорційного зменшення розміру аліментів на утримання дитини позивача та відповідача - ОСОБА_3 .
Проте, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3   є малолітньою дитиною; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є малолітньою дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є неповнолітньою дитиною, згідно ч. 2 ст. 70 СК України та абзацу третього ст. 128 Кодексу законів про працю України, є допустимим та законним стягнення аліментів на неповнолітніх дітей з позивача із заробітної плати в розмірі 70% (сімдесят відсотків).
Відповідач погоджується зі зміною розміру аліментів, проте просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно (але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини), а не як просить позивач 1/6 частки заробітку (доходу).
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.  
Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18 зазначено, що аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання.
Доводи апелянта про те що позивач маючи трьох дітей сплачує аліментів значно більше, ніж половина від доходу. 
Колегія суддів зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.
Відповідно до ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» де зазначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Позивач ОСОБА_1 , як на підставу для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, посилається на те, є батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає зі своєю матір`ю, проте має обов`язок утримувати не лише цю дитину (до досягнення нею повноліття), а й обов`язок щодо утримання ще двох своїх дітей від інших матерів - малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи ці обставини суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04.11.2014 у справі № 760/21414/14-ц до 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, що відповідатиме приписам ч. 2 ст. 182 СК України та ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження».
Прийняття 24.12.2020 судом рішення про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_7 (дитина від третього шлюбу), а також зміна судовим рішенням від 01.11.2021 розміру аліментів на утримання дитини від першого шлюбу - ОСОБА_5 , є зміною матеріального стану платника аліментів, що зумовлює застосування положень ст. 192 СК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановлюючи стягнення аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, вважав за необхідне зазначити про стягнення аліментів у розмірі,  не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (як це передбачено  ч. 5 ст. 183 СК України та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України).
 Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та дослідивши надані позивачем докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, детально проаналізувавши при цьому всі доводи позивача у своєму рішенні та зазначивши про недоведеність ним погіршення матеріального становища.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зменшення розміру аліментів є правом суду, а не його обов`язком, виходячи з диспозиції ст. 192 СК України, тобто, навіть за умови доведеності факту зміни матеріального стану платника аліментів, суд, який розглядає справу, може не задовольняти вимоги останнього про зменшення розміру аліментів, зважаючи на інші обставини справи, зокрема, у разі, якщо зменшення розміру аліментів не відповідатиме інтересам малолітніх дітей, які мають право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
 
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та вказано у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 621/307/17 (провадження № 61-31400св18) відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Інші доводи апеляційної скарги спростовуються висновками колегії суддів та на рішення суду першої інстанції не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.  
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
 
Повний текст складено 11 січня 2024 року 
 
Головуючий                                                                                    Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                               В.І. Олійник
 
                                                                             Л.П. Сушко