П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2024 року
м. Київ
справа № 676/2038/18
провадження № 51-4388км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисників                                      ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
засуджених                                    ОСОБА_8 (доставлений під вартою),
ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),
                                                           ОСОБА_10 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 31 травня 2023 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14 січня 2018 року по 09 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Цим же вироком також засуджено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржено.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 31 травня 2023 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 січня 2018 року приблизно о 20 год 10 хв ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні кв. АДРЕСА_2 , діючи з єдиним умислом, в ході розпивання спиртних напоїв на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_11 , спільно нанесли йому не менше 30 ударів руками та ногами по голові, тулубу, попереку та ногах, в результаті чого потерпілий отримав легкі та тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у реанімаційному відділенні Кам`янець-Подільської міської лікарні.
Вимоги касаційних скарг, узагальнені доводи осіб, які їх подали 
У касаційних скаргах засуджений та його захисник, посилаючись на істотні порушення вимог КПК, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків судів попередніх інстанцій фактичним обставинам справи, просять скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 .
На обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що висновки місцевого суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину ґрунтуються на припущеннях, а його винуватість не доведена поза розумним сумнівом. Сторона захисту наголошує на тому, що суди попередніх інстанцій:
- залишили поза увагою показання засудженого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , які стверджували, що конфлікт відбувся лише між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в ході якого останній наніс потерпілому удар кулаком в обличчя, а ОСОБА_8 взагалі не втручався в цей конфлікт;
- поклали в основу своїх висновків показання свідка ОСОБА_14 , які побудовані на припущеннях та є суперечливими;
- не надали належної оцінки показанням свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (медиків швидкої медичної допомоги), ОСОБА_17 (хірурга), ОСОБА_18 (терапевта) та ОСОБА_19 (травматолога), які в суді першої інстанції вказували про те, що станом на 12 січня 2018 року, тобто під час огляду та госпіталізації потерпілого, у нього не було виявлено жодних тілесних ушкоджень грудної клітки та перелому ребер, а також медичним документам, на підставі яких відбувалася госпіталізація та лікування ОСОБА_11 ;
- в ході судових розглядів не встановили коли, ким та за яких обставин ОСОБА_11 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер, які знаходяться у причиново-наслідковому зв`язку з його смертю;
- в основу своїх рішень поклали низку недопустимих доказів, зокрема протокол слідчого експерименту від 17 січня 2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , оскільки під час досудового розслідування на нього здійснювався фізичний і психологічний тиск, а також протокол слідчого експерименту від 30 січня 2018 року за участю свідка ОСОБА_14 , тому що диск із відеозаписом цієї слідчої дії був пошкоджений та фактично судом першої інстанції не досліджувався; протоколу слідчого експерименту від 30 січня 2018 року за участю свідка ОСОБА_13 було надано неправильну оцінку;
- усупереч ст. 94 КПК не здійснили дослідження усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказів у їх сукупності, а лише послалися на висновки судово-медичних експертиз, які не мають наперед визначеної сили та повинні були бути досліджені у сукупності з іншими доказами;
- не надали оцінки порушенню права на захист ОСОБА_8 під час його затримання, яке фактично відбулося без участі захисника;
- усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_20 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_9 , про повторний допит свідка ОСОБА_14 ;
- апеляційний суд не надав вичерпних відповідей на доводи, зазначені у апеляційних скаргах сторони захисту, через що рішення цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисники та засуджені підтримали вимоги касаційних скарг, просили їх задовольнити, а прокурор заперечував проти задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_8 та його захисника, вважав рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими.
Мотиви суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційних скаргах доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилаються засуджений та його захисник у касаційних скаргах, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді.
Сторона захисту не погоджується із доведеністю винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.
Колегія суддів вважає таку позицію засудженого та його захисника безпідставною і відхиляє її з огляду на нижченаведене.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК.
Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував, зокрема дослідженим протоколом слідчого експерименту від 17 січня 2018 року за участю засудженого ОСОБА_9 з відеозаписом цієї слідчої дії, з якого убачається, що останній детально розповів про обстановку в кімнаті, де ним разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_10 було нанесено тілесні ушкодження потерпілому, які не могли бути раніше відомі співробітникам поліції, а саме щодо розташування меблів на час вчинення злочину, положення самого ОСОБА_11 на підлозі безпосередньо перед нанесенням йому ударів ногами по різних частинах тіла (голові, тулубу, ногах), показав і відтворив механізм, спосіб заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому кожним із засуджених, їх локалізацію, послідовність заподіяння, детально пояснив про обставини скоєння злочину. Детальна розповідь ОСОБА_9 про обставини і обстановку, яка мала місце під час вчинення злочину, свідчить про його безпосередню участь в цих подіях.
Як правильно встановили суди попередніх інстанцій, вказана слідча дія була проведена у відповідності до вимог ст. 240 КПК, у тому числі за участю захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_21 . При цьому в ході проведення вказаної слідчої дії у присутності всіх її учасників слідчий неодноразово з`ясовував позицію ОСОБА_9 щодо добровільності надання ним пояснень під час відтворення обставин події. За результатами проведеної слідчої дії було складено протокол, який відповідає вимогам статей 104, 105 КПК, підписаний усіма учасниками слідчого експерименту, у тому числі й ОСОБА_9 , без будь-яких зауважень та/або заперечень.
Твердження захисника та засудженого про те, що під час слідчого експерименту ОСОБА_9 надавав пояснення і відтворював обставини події під тиском працівників поліції були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, які визнали їх необґрунтованими, посилаючись на наявні у матеріалах кримінального провадження та досліджені: висновок за результатами проведеної службової перевірки за фактами, викладеними у повідомленні судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року № 676/2038/18 про застосування щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 недозволених методів збирання доказів працівниками Кам`янець-Подільського ВП ГУ НП в Хмельницькій області від 15 лютого 2019 року № 1728/121/24-2019, а також  посилаючись на лист-відповідь Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 01 березня 2019 року № 1451/1-1, зроблений з урахуванням цього висновку, про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за фактом здійснення незаконних дій окремими працівниками ГУ НП у Хмельницькій області щодо засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час проведення досудового розслідування.
При цьому, як встановив суд апеляційної інстанції, ніхто з засуджених, у тому числі й ОСОБА_8 , не оскаржували рішення в.о. начальника Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому у судовому порядку.
Також свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, місцевий суд обґрунтував дослідженими в судовому засіданні протоколами слідчих експериментів від 30 січня 2018 року за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з відеозаписами цих слідчих дій, які були безпосередніми очевидцями факту побиття ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілого ОСОБА_11 , та які детально розповіли й відтворили обставини, за яких усіма трьома засудженими були нанесені тілесні ушкодження потерпілому під час конфлікту, що відбувся 11 січня 2018 року.
Твердження сторони захисту про недопустимість протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 з підстав того, що диск із відеозаписом цієї слідчої дії був пошкоджений та фактично судом першої інстанції не досліджувався, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як правильно встановив апеляційний суд, вказаний відеозапис був досліджений судом першої інстанції, що підтверджується журналом судового засідання. Крім того, в матеріалах кримінального провадження як додаток до протоколу слідчого експерименту міститься диск з відповідним відеозаписом, який не ушкоджений та відтворюється.
Разом з тим, Суд погоджується із доводами у касаційних скаргах сторони захисту про надання неправильної оцінки як доказу протоколу слідчого експерименту від 30 січня 2018 року за участю свідка ОСОБА_13 , оскільки, як було встановлено в ході касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження, диск з відеозаписом цієї слідчої дії містить пошкодження, які унеможливлюють його відтворення.
При цьому із тексту протоколу слідчого експерименту в повній мірі неможливо встановити, які саме обставини відтворила свідок ОСОБА_13 в ході проведення цієї слідчої дії.
Суд наголошує, що виключення такого доказу, як протокол слідчого експерименту від 30 січня 2018 року за участю свідка ОСОБА_13 із обсягу досліджених місцевим та апеляційним судами доказів, не впливає на суть зроблених цими судами висновків щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки іншої сукупності досліджених судами доказів достатньо для доведення його винуватості поза розумним сумнівом.
Дані, отримані під час проведення слідчих експериментів, які проведені за участю засудженого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_14 , узгоджуються із іншими наявними у матеріалах кримінального провадження доказами. Зокрема відомостями, які зафіксовані у протоколі огляду місця події від 12 січня 2018 року з додатками, висновками судових експертиз, а також низкою інших письмових доказів, зміст яких детально відтворено у вироку суду.
Інформація щодо механізму та локалізації спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, у тому числі й тих, які призвели до смерті ОСОБА_11 , узгоджується із висновком судово-медичної експертизи трупа від 28 лютого 2018 року № 8 та висновком комісійної судово-медичної експертизи трупа від 30 вересня 2020 року № 440/19.
Відповідно до дослідженого судами попередніх інстанцій висновку судово-медичної експертизи від 28 лютого 2018 року № 8 у ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою правої легені на рівні нижньої долі з розривами вісцерального плеври та поверхневих розривів легені на рівні забою тканини легені, численних після травматичних «пневматом» нижньої долі правої легені, крововиливів в переднє середостіння - в епікардіальну оболонку серця, навколосерцеву сумку, в медіастінальну плевру справа та зліва, крововиливу в зовнішньо оболонку висхідного відділу грудної аорти (цибулину аорти), множинних переломів ребер, крововиливу в міжреберні м`язи в проекції 7-8 міжреберних проміжків справа по лопатковій лінії справа, синяка передньо-боковій поверхні грудної клітки зліва на рівні 5-6-7 ребер по попередньо - під паховій лінії, двох синяків нарівні передньої поверхні грудної клітки проекції 4-5 ребер та 7-8-9 ребер по навколо грудній ліній справа, синяка на задній поверхні грудної клітки справа в проекції 6-7-8-9 ребер по лопатковій та навколо хребтовій лініям, які ускладнилися розвитком правобічного після травматичного пневмогематораксу (скупчення повітря та крові в плевральній порожнині) правобічної після травматичної пневмонії та гострої легенево-серцевої недостатності, набряку речовини головного мозку могли утворитися внаслідок не менше чотирьох разової дії тупих твердих предметів по механізму «удар» мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння (завдання), і мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням смерті потерпілого.
При цьому, виходячи із характеру тілесних ушкоджень та їх локалізації, експерт дійшов висновку, що вищевказані тілесні ушкодження утворилися в термін, який вказаний у постанові слідчого, а саме 11 січня 2018 року, та, можливо, внаслідок ударів взутою ступнею та кистю, зібраною в кулак.
Також предметом ретельного дослідження та оцінки судами попередніх інстанцій був висновок комісійної судово-медичної експертизи від 30 вересня 2020 року № 440/19, відповідно до якого у ОСОБА_11 мала місце закрита травма грудної клітки у вигляді численних переломів ребер справа з травматизацією плеври та нижньої долі правої легені, численними крововиливами в переднє середостіння, перикард, епікард, в медіастінальну плевру справа та зліва, в зовнішню оболонку висхідної частини грудного відділу аорти, в м`які тканини грудної клітки, з розвитком гемопневматораксу (наявність повітря та крові у кількості 380 мл в грудній порожнині) справа, дрібно-вогнищевої бронхо-пневмонії, що призвело до серцево-легеневої недостатності та настання його смерті. Дана травма знаходиться у прямому причиновому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_11 та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Травма грудної клітки виникла не менш як від чотирьох травматичних дій. З огляду на зливний характер ушкоджень, в ділянці голови вказана кількість травмуючих дій шістнадцяти разової дії тупих предметів. З огляду на локалізацію та характер переломів ребер можливість виникнення вищевказаної травми грудної клітки внаслідок проведення реанімаційних заходів в медичній установі виключається (т. 6, а.к.п. 131 - 178).
Як вбачається із вищевказаного висновку комплексної судово-медичної експертизи, предметом дослідження комісії була, у тому числі медична документація хворого ОСОБА_11 та рентгенівські знімки, які були зроблені під час надходження потерпілого до Кам`янець-Подільської міської лікарні, всі попередні висновки судово-медичних, а також висновок комісійної судово-медичної експертизи від 09 жовтня 2018 року № 37, відповідно до якого, встановити переломи ребер на підставі зробленої рентгенограми пацієнта ОСОБА_11 неможливо, оскільки переломи ребер, встановлені судово-медичними експертизами трупа, відбулися в хрящових частинах, і могли бути виявлені лише під час проведення комп`ютерної томографії, яка не проводилася. Також в цьому висновку констатовано, що лікарі не могли встановити при житті потерпілого закритої травми грудної клітки у вигляді множинних переломів ребер з ушкодженням правої легені та пневмогемотораксом через відсутність типових клінічних симптомів та рентгенологічного підтвердження.
Отже, суди попередніх інстанцій проаналізували вищевказані висновки судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_11 та дійшли правильного висновку, що смерть потерпілого настала у зв`язку з травмами грудної клітки та множинними переломами ребер, які утворилися в результаті його побиття за обставин події, яка відбулася 11 січня 2018 року, а не за інших обставин, як на цьому наголошувала сторона захисту.
При цьому посилання сторони захисту на показання допитаних в суді першої інстанції лікарів та на медичну документацію потерпілого як на підтвердження висунутої ними версії про те, що на момент госпіталізації у ОСОБА_11 не було травм грудної клітки та множинних переломів ребер, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за вищенаведених обставин невстановлення лікарями під час огляду вказаних травм у потерпілого, не свідчить про їх відсутність взагалі.
Про причетність ОСОБА_8 до побиття потерпілого разом з іншими обвинуваченими свідчить досліджений судами попередніх інстанцій висновок судово-імунологічної експертизи від 06 березня 2018 року № 83, відповідно до якого на черевиках підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкти № 1-4,6) знайдена кров людини, яка може належати, у тому числі і ОСОБА_11 .
Також участь ОСОБА_8 у побитті потерпілого підтверджується показаннями, наданими у суді першої інстанції свідком ОСОБА_14 , яка розповіла, що 11 січня 2018 року під час розпивання спиртного між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого останній почав бити кулаком в обличчя потерпілого, який лежав на підлозі, скільки разів наносив удари не пам`ятає. Згодом ОСОБА_8 також почав бити ОСОБА_11 ногами біля п`яти разів, але яким саме чином сказати не може, оскільки не звертала уваги. ОСОБА_10 наносив потерпілому удари ногами, скільки раз і куди вона не пам`ятає. ОСОБА_11 просив його не бити, кричав «болить». Фактично потерпілого, який лежав на підлозі, били одночасно всі троє засуджених.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що допит свідка ОСОБА_22 проведено з дотриманням положень ст. 352 КПК, оскільки показання ця особа надавала під присягою, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань. Підстав вважати показання цього свідка неправдивими у судів попередніх інстанцій не було і додатково стороною захисту у касаційних скаргах таких підстав не наведено.
Місцевий суд обґрунтовано визнав показання свідка  ОСОБА_22 послідовними й такими, що не містять істотних суперечностей та узгоджуються з іншими доказами.
Твердження засудженого ОСОБА_8 та його захисника про безпідставне неврахування місцевим судом показань засудженого ОСОБА_9 , який стверджував, що конфлікт відбувся лише між ним та ОСОБА_11 , були оцінені у сукупності з іншими доказами, у тому числі з інформацією про механізм спричинених ударів ОСОБА_11 , які були детально відтворені тим же ОСОБА_9 під час слідчого експерименту і відображені на відеозаписі цієї слідчої дії (т. 9, а.к.п. 56 - 58). 
Доводи засудженого та його захисника про те, що судами попередніх інстанцій безпідставно були невраховані показання свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_8 не наносив ударів потерпілому, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в суді першої інстанції цей свідок вказувала про те, що вона не бачила чи наносив ОСОБА_8 удари ОСОБА_11 і очевидцем усіх обставин події вона не була, бо пішла додому раніше, ніж все закінчилося.
Зі змісту рішень судів попередніх інстанцій вбачається, що потерпілому ОСОБА_11 було спричинено низку ударів, які призвели до заподіяння як легких тілесних ушкоджень, так і тяжких тілесних ушкоджень у вигляді травм грудної клітки та множинних переломів ребер, були результатом спільних та узгоджених дій усіх засуджених. Кожен із засуджених спричиняв тілесні ушкодження потерпілому, тим самим вносив свій вклад в кінцевий результат, наслідком чого стало отримання останнім низки тяжких тілесних ушкоджень, від яких він помер. Вказані тілесні ушкодження завдавались у рамках єдиного часового проміжку кожним із засуджених, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що дії ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 були складовою єдиного злочинного задуму, у зв`язку з чим їх неможливо виокремити та піддати окремій кваліфікації.
З такою позицією судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів. Послідовне нанесення потерпілому ушкоджень всіма засудженими вказує на спільність вчиненого ними кримінально-караного діяння.
Таким чином, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції ретельно перевірив та оцінив усі докази в їх сукупності, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку.
Доводи у касаційних скаргах засудженого та його захисника про порушення права на захист ОСОБА_8 під час його затримання, яке фактично відбулося без участі захисника, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані доводи сторони захисту були предметом ретельної перевірки судів попередніх інстанцій, які належним чином їх розглянули, визнали ці аргументи необґрунтованими та навели належні й докладні мотиви своїх висновків.
Так, місцевий суд встановив, що хоча в протоколі затримання ОСОБА_8 міститься підпис захисника ОСОБА_23 , однак фактично затримання і складання протоколу відбулося без участі цього захисника. Як правильно встановив суд першої інстанції, надалі ОСОБА_8 уклав угоду з іншим захисником, будь-яких скарг на дії слідчого, прокурора та захисника ані він, ані його новий захисник не подавали і не оскаржували, жодних слідчих дій зі ОСОБА_8 без участі захисника не проводилось.
Таким чином, місцевий суд, з чим погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутність захисника під час затримання ОСОБА_8 не становить собою порушенням вимог КПК.
З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів.
Суд наголошує, що затримання в порядку статей 207 або 208 КПК за визначенням є несподіваною для його учасників подією. Оскільки закон надає органам правопорядку повноваження за певних умов проводити затримання без попереднього судового дозволу, це означає, що законодавець визнає непередбачуваність обставин, які зумовлюють таке затримання. Тому затримання без участі захисника не може вважатися порушенням права на правову допомогу.
Доводи сторони захисту про безпідставну відмову місцевого суду в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про допит експерта ОСОБА_24 , колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Як убачається із звукозапису судового засідання місцевого суду від 04 липня 2022 року, в цьому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заявила перед судом клопотання про допит експерта ОСОБА_24 в режимі відеоконференції, однак суд зобов`язав захисника підготувати умотивоване клопотання про допит цього експерта з вказівкою його контактних даних та місця знаходження, а також установи, з якою слід забезпечити відеоконференцію за участю експерта ОСОБА_24 , з чим погодилася захисник ОСОБА_7 .
При цьому вказівки суду першої інстанції залишилися не виконаними, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутнє клопотання захисника ОСОБА_7 про допит експерта ОСОБА_24 у режимі відеоконференції. Також, як убачається із журналів подальших судових засідань місцевого суду від 07 липня та 26 липня 2022 року, сторона захисту закцентувала увагу лише на необхідності повторного допиту свідка ОСОБА_14 .
Крім того, в суді апеляційної інстанції сторона захисту хоча і заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, у тому числі й про повторний допит свідків, однак, як убачається із дослідженого звукозапису судового засідання суду апеляційної інстанції, ані захисники, ані засуджені не порушували перед судом апеляційної інстанції питання про виклик та допит експерта ОСОБА_24 .
Твердження засудженого та його захисника про те, що апеляційний суд усупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_20 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_9 , про повторний допит свідка ОСОБА_14 , колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
В ході дослідження звукозапису судового засідання апеляційного суду від 31 травня 2023 року було встановлено, що цей суд обґрунтовано відмовив стороні захисту в задоволенні клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_14 , оскільки ані захисники, ані засуджені, які підтримали це клопотання, не обґрунтували, які порушення вимог КПК допустив місцевий суд під час допиту цього свідка або в чому саме полягала неповнота такого допиту, з огляду на те, що свідок ОСОБА_14 була неодноразово допитана судом першої інстанції за участю усіх учасників кримінального провадження, у тому числі й за участю сторони захисту, і ані захисники, ані засуджені не були обмежені у праві на допит цього свідка.
Отже, порушення вимог ч. 3 ст. 404 КПК всупереч доводам сторони захисту апеляційний суд не допустив.
Суд апеляційної інстанції в межах, установлених ст. 404 КПК, й у порядку, визначеному ст. 405 КПК, переглянув кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених та їхніх захисників на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у них доводи, визнав їх необґрунтованими та навів належні й докладні мотиви своїх висновків. З такими висновками погоджується Верховний Суд.
Інші доводи, викладені в касаційних скаргах, та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих цими судами рішень.
Колегія суддів вважає, що під час розгляду цього кримінального провадження суди першої та апеляційної інстанцій не допустили істотних порушень вимог процесуального закону і правильно застосували норми матеріального закону.
Вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду - вимогам ст. 419 КПК.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подані касаційні скарги необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 серпня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 31 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та його захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3