КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

   справа № 760/25965/20
провадження № 22-ц/824/2972/2024
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
03 січня  2024 року                                                                                                 м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук  Т. І. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Бережної  Наталії  Миколаївни  на рішення Солом`янського  районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року в складі судді Коробенка   С. В. ,
встановив:
 
26.11.2020  Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)  звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути  з   ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором  про надання  банківських  послуг  № б/н  від 24.04.2010 в розмірі  51 765,99  грн станом на 22.10.2020, яка  складається  з наступного: 51 765,99  грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за  поточним тілом  кредиту; 51 765,99  грн -  заборгованість   за простроченим тілом кредиту.
Позовні  вимоги обґрунтовані тим, що  ОСОБА_1   звернулася  до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н  від 24.04.2010.
Відповідач при підписанні анкети-заяви  підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами»  складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві.
Відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий  кредитний ліміт  у розмірі,  що  зазначений у довідці  про  зміну  умов кредитування  та обслуговування   картрахунку.   У подальшому   розмір  кредитного   ліміту збільшився до  23 300 грн.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 договору,  на підставі якого відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості та підтверджується випискою по рахунку.
В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019,  згідно п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки  «Універсальна голд».
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 22.10.2020 має заборгованість за тілом кредиту  в розмірі  51 765,99  грн. 
У  червні  2021  року  представник АТ КБ «ПриватБанк» подав заяву про  зменшення  розміру  позовних вимог. Просив стягнути   з  відповідача на свою користь   заборгованість за договором   № б/н  від 24.04.2010 в розмірі  28 532,35 грн, в т.ч.: 28 532,35 грн -  заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також понесені позивачем судові  витрати.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.
Свої доводи обґрунтовує тим, що  обставина укладення відповідачем договору у відповідності до  ст. 634  ЦК  України  шляхом приєднання  до Умов та Правил  надання  банківських послуг та Тарифів є доведеною. Суду надано  конкретну  редакцію   Умов та Правил надання банківських послуг, до  якої приєднався відповідач при підписанні  анкети-заяви та укладенні  договору разом із наказом  про  її затвердження.  Наступні  редакції   Умов та правил надання банківських послуг, до яких відповідач приєднувався,  знаходяться  на   офіційному  сайті Приватбанку  у вільному доступі.
Відповідач не надав суду жодних доказів,  що  надані   позивачем  Умови та Правила  надання  банківських послуг  та  Тарифи, викладені  не  в тій редакції, яка діяла  на  час підписання  ним анкети-заяви,  а також  що  він  не  знав  про  умови  кредитування.   Розмір  наявної заборгованості  відповідачем  не  спростовано. 
Вважає, що  суд  першої  інстанції безпідставно відмовив у стягненні  фактично  отриманих коштів (тіла кредиту), оскільки сума внесена на  погашення  коштів  перевищує суму фактично  використаних коштів. 
З розрахунку  заборгованості та виписки за картрахунком відповідача чітко   вбачається  всі операції по зняттю (використанню) коштів, а також всі операції  з  часткового погашення  заборгованості. 
Якщо  суд  вважав,  що умовами договору не  встановлена  конкретна  відсоткова  ставка,  при визначенні  заборгованості  суд мав застосовувати  ст. 1048  ЦК  України,  якою встановлено  розмір  процентів на  рівні  облікової ставки НБУ. 
Правом надання  відзиву на  апеляційну  скаргу  ОСОБА_1 не  скористалась.
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що  24.04.2010 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій погодилася, що заява разом з  Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Також у заяві, підписаній відповідачем, зазначено, що вона  ознайомилася та згодна , що ця заява разом Пам`яткою  клієнта,  Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить  договір  про  надання  банківських послуг.  Умови та Правила   надання  банківських послуг розміщені на  офіційному  сайті ПриватБанку.
Позивач зазначав,  що  за умовами  вказаного  договору   відповідачу було  відкрито кредитний рахунок та встановлено  початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено  до  23 300  грн. 
У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості  відповідач станом на 24.05.2021  за розрахунками банку  має  заборгованість, яка складається  з: 28 532,35 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.  28 532,35 грн -  заборгованість  за простроченим тілом  кредиту.
Відмовляючи у задоволенні  позову, суд першої інстанції  виходив з того, що позивачем  не  надано  належних  та допустимих доказів  укладення  договору  банківських послуг. Умови та Правила   надання  банківських послуг  не  містять  підпису відповідача. 
Суд, пославшись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), вказав, що вони не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, так як заява не містить умов про розмір процентів та неустойки.
Апеляційний суд  погоджується  з вказаними висновками суду  першої  інстанції. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
На  підтвердження розміру процентів та  порядку їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, позивач надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного суд правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і  погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, на яку вірно послався суд першої  інстанції.
В  даному  випадку  банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Перевіряючи наданий суду  розрахунок  заборгованості по тілу  кредиту,  суд першої  інстанції  дійшов висновку, що  збільшення  заборгованості  за тілом кредиту   відбулось  не  лише за рахунок використаних  нею коштів,  а і за рахунок  збільшення  (договірного  списання  коштів)  кредиту з метою  погашення  нарахованої  заборгованості по  процентам. 
При цьому умови щодо нарахування вказаної заборгованості не визначені в анкеті-заяві від 24.04.2010  року. 
Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав кредит, то достовірно знав про необхідність сплати процентів за користування кредитом та їх розмір ґрунтуються на припущеннях. Саме по собі користування кредитними коштами не свідчить про обізнаність відповідача про розмір процентів за користування кредитом.
У той же час з виписки по рахункам  вбачається, що позивач на власний розсуд проводив списання відсотків за користування кредитними коштами у неузгодженому з відповідачем розмірі.
Доказів про те, що у разі несписання непогоджених з відповідачем відсотків була б наявна заборгованість по поточному тілу кредиту позивач не надав.
Крім того, згідно довідки про зміну умов кредитування кредитний ліміт у різні періоди встановлювався від 15 000 грн до 23 000  грн, а з 19.12.2019  склав 0 грн.
Встановлення кредитного ліміту означає, що особа не може отримати кредит у розмірі, що перевищує кредитний ліміт.
Разом з тим, у розрахунках, які складені самим позивачем, прострочена заборгованість по тілу кредиту складає 28 532,35  грн.  За який саме період нарахована прострочена заборгованість у такій сумі та з яких підстав цей розмір перевищує розмір кредитного ліміту позивач не вказав та доказів на підтвердження цих обставин не надав.
Судом першої  інстанції встановлено  та не  спростовано  відповідачем, що  за період з  01.01.2016 по 22.10.2020  позивач збільшив  заборгованість за тілом  кредиту  за  рахунок  нарахованих процентів  в сумі  74 616,02 грн, що перевищує  суму заборгованості за тілом  кредиту.  
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Бережної  Наталії  Миколаївни  залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського  районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року залишити  без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку  не  підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                 Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                   І.  М. Рейнарт  
                                                            
                                                                                              Т.  І. Ящук