ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 р. 	Справа № 520/32720/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків,  по справі № 520/32720/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі першого заступника начальника ГУ ПФУ Баєвої Галини                      
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі першого заступника начальника ГУ ПФУ Баєвої Галини про зобов`язання вчинити певні дії.
Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд припинити дії довідки ОК-5 для забезпечення позову.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі першого заступника начальника ГУ ПФУ Баєвої Галини про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду про відмову у забезпеченні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, просить вказану ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 скасувати, направити заяву про забезпечення позову на новий розгляд інших складом суду; встановити, що при розгляді справи суд відмовляє в задоволенні позову, застосовуючи норми ст. 150, 151 КАС України у вигляді, який не передбачено нормами вказаних статей. Крім того, просить постановити окрему ухвалу суду про недоліки в роботі ХОАС.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно ст. 151 КАС України для забезпечення позову суд може зупинити акт індивідуальної дії, яким є індивідуальні відомості про застраховану особ3 - довідка фори ОК-5. Вжиття заходів, про які просить позивач, не призведе до порушення прав інших осіб, оскілки наявні в довідці ОК-5 відомості стосуються виключно заявника. Вказує, що викладені ним обставини свідчать про очевидні ознаки протиправності дій відповідача.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також те, що справа судом першої інстанції розглянута без повідомлення сторін, характер спірних  правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають витребування нових доказів та  проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з положеннями ч. 1,3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що у цій справі ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі першого заступника начальника ГУ ПФУ Баєвої Галини про зобов`язання вчинити певні дії, просив суд: 
- встановити, що законодавчої норми, згідно якої заробітна плата нарахування пенсії застосовується у розмірі нуль гривень в нормах законодавства не існує;
- в системі персоніфіковано обліку, довідці ОК-5 відомості про розмір заробітної плати за листопад 2000 року відсутні, на цій підставі виключити листопад з переліку місяців для нарахування коефіцієнту заробітної плати;
- постановити окрему ухвалу суду про застосування посадовими особами пенсійного органу повноважень, які їх надані, з метою обмеження прав громадян.
У заяві про забезпечення позову, яку позивач подав разом з позовною заявою, ОСОБА_1 просив суд припинити дії довідки ОК-5 для забезпечення позову.
В обґрунтування зави про забезпечення позову заявник посилався на те, що довідка ОК-5 не відповідає змісту додатку №4 переданому реєстром застрахованих осіб. В довідці викладені відомості у спосіб, що не передбачений за законодавством з метою внесення незаконних показників, а також відсутні необхідні відомості за період з 01.07.2000 по 01.01.2001. Разом з тим, така довідка ОК-5 застосована для організації відомостей пенсійної справи позивача.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення адміністративного позову у визначений позивачем спосіб - "припинити дію довідки ОК-5", оскільки обраний позивачем захід забезпечення позову не кореспондується з визначеним Кодексом адміністративного судочинства  України переліком заходів, якими суд може забезпечити адміністративний позов.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зави ОСОБА_1 про забезпечення позову з огляду на наступне.
Статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч. 6 ст. 154 КАС України).
З наведеного вбачається, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Апелянт стверджує, що забезпечення його позову шляхом припинення дії довідки відповідає засобу забезпечення позову, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України.
Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.
За приписами п. 19 ч. 1 ст. КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що за владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.
Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
Отже, акт застосування норм права (індивідуальний акт) – це рішення суб`єкту владних повноважень, що містить індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.
Апелянт стверджує, що забезпечення його позову шляхом припинення дії довідки відповідає засобу забезпечення позову, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України.
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI) Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.
Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону (ч. 1 ст. 30 Закону № 2464-VI).
Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 18.06.2014 № 10-1 затверджене Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення № 10-1).
Відповідно до пп. 1 п. 6 Розділу V Положення № 10-1 з Реєстру застрахованих осіб формується та надається інформація, зокрема, за формою: індивідуальні відомості про застраховану особу, в тому числі згідно з додатку до цього Положення (Форма ОК-5).
Інформація з Реєстру застрахованих осіб формується за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру на підставі відомостей, що містяться у ньому, з присвоєнням індексного номера документу та фіксацією дати та часу його формування (абз. 1 п. 3 6 Розділу V Положення № 10-1).
З системного аналізу вищевикладених приписів законодавства, враховуючи правову природу довідки ОК-5, вбачається, що індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 є лише засобом фіксації інформації про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб і відповідно джерелом такої інформації, позбавлені при цьому ознак правового акта (акта індивідуальної дії чи нормативно - правового акту).
Отже довідка  за формою ОК-5, що містить індивідуальні відомості про застраховану особу, не є рішенням суб`єкту владних (актом індивідуальної дії)  в розумінні положень КАС України.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України, а тому щодо такої довідки (відомостей) судом не можуть вживатися заходи забезпечення позову, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України.
З цих підстав колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, що, за загальним правилом, згідно п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки Довідка за формою ОК-5 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні приписів КАС України.
Крім того, колегія суддів зауважує, що, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що спір у даній справі виник з приводу неправомірного врахування, як стверджується позивачем, пенсійним органом на підставі даних Реєстру застрахованих осіб до заробітної плати, що враховується для визначення розміру пенсії позивача, листопада місяця 2000 року з показником заробітної плати - нуль гривень.
При цьому, як було зазначено вище, свої позовні вимоги ОСОБА_1 сформулював наступним чином: встановити, що законодавчої норми, згідно якої заробітна плата нарахування пенсії застосовується у розмірі нуль гривень в нормах законодавства не існує; в системі персоніфіковано обліку, довідці ОК-5 відомості про розмір заробітної плати за листопад 2000 року відсутні, на цій підставі виключити листопад з переліку місяців для нарахування коефіцієнту заробітної плати; постановити окрему ухвалу суду про застосування посадовими особами пенсійного органу повноважень, які їх надані, з метою обмеження прав громадян.
Питання правомірності дій відповідача щодо складання вказаної довідки не є предметом позовних вимог ОСОБА_1 .
Відтак, забезпечення позову у спосіб, про який просить заявник, а саме, шляхом припинення дії Довідки ОК-5, перебуває за межами позовних вимог, та є неспівмірним з ними.
Більш того, зміст заяви позивача про забезпечення позову не дає підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь заявника. 
Щодо вимог апеляційної скарги постановити окрему ухвалу суду про недоліки в роботі ХОАС, то колегія судів зазначає наступне.
Частиною 8 ст. 249 КАС України передбачено, що суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.
Питання про постановлення окремої ухвали вирішується судом під час вирішення спору у разі наявності для того достатніх правових підстав.
Враховуючи, що колегією суддів вході апеляційного перегляду ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 по справі № 520/32720/23 не було встановлено фактів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, підстав для постановлення окремої ухвали в порядку ч. 8 ст. 249 КАС України колегією суддів також не вбачається. Тому вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 по справі № 520/32720/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Любчич    С.П. Жигилій