ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/9873/23                                                                    Головуючий у 1 інстанції: Шевченко А.В.
                                                                             Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
   Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                            Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О.
                                                               Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тернопільської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Будпостач» до Тернопільської митниці про визнання протиправним і скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Приватне підприємство «Будпостач» (далі - ПП «Будпостач») звернувся до суду з позовом до Тернопільської митниці, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Тернопільської митниці від 23.02.2023 №UA403070/2023/000013/2 про коригування митної вартості товарів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці від 23.02.2023 № UA403070/2023/000013/2 про коригування митної вартості товарів. 
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Тернопільська митниця звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивачем до поданих документів не було долучено пакувальний лист. Також, апелянт зазначає про відсутність платіжного документу щодо оплати перевезення товару. Отже, на переконання апелянта, дані обставини вказують на наявність розбіжностей та невідповідностей у поданих до митного оформлення документах. Таким чином, апелянт вважає, що рішення про коригування митної вартості №UA403070/2023/000013/2 від 23.02.2023 прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства, є законним та обґрунтованим, а тому підстав для визнання його протиправним та скасування не було.
20 листопада 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Приватного підприємства «Будпостач» надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Приватним підприємством «Будпостач» та Компанією GAOZHOU CITY XINBANG LEATHER PRODUCTS CO., LTD (Китай)    було укладено Контракт № 978 від 06.11.2017, відповідно до умов якого, Продавець виробляє та продає, а Покупець купляє з доставкою на територію України морським транспортом (доставка на умовах FOB згідно правил Інкотермс 2010) товари (рукавички) в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.
24 лютого 2020 року для перевезення товарів до України ПП «Будпостач» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мерск Україна ЛТД» (далі - Експедитор) Договір транспортного експедирування № UA00072711.
14 лютого 2022 року для перевезення товарів до України ПП «Будпостач» уклало з Компанією Maersk A/S (Данія) (далі - Перевізник) Договір № UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.
03 серпня 2022 року Продавець надав ПП «Будпостач» прайс-лист та комерційну пропозицію щодо ціни імпортованих товарів.
Компанією GAOZHOU CITY XINBANG LEATHER PRODUCTS CO., LTD виписано ПП «Будпостач» комерційний інвойс № WERK202201 від 28.12.2022  для відвантаження товарів на загальну суму 82       648, 80 доларів США, а також пакувальний аркуш до комерційного інвойсу.
Для вивезення товарів із Китаю до України митними органами Китаю була оформлена митна декларація від 30 грудня 2022 року № 670820220082500350 за ціною на загальну суму 82   648,80 доларів США що відповідає ціні товарів, зазначеній у комерційному інвойсі від 28.12.2022 № WERK202201.
На товари, зазначені в комерційному інвойсі від 28.12.2022 № WERK202201, був виписаний сертифікат походження товарів № 23С4403В5763/00153 від 06.01.2023.
09 січня 2023 року Продавець передав товари перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент № 222232557. Також, для підтвердження ціни товарів Міжнародною торговою палатою Ради сприяння міжнародній торгівлі КНР було видано свідоцтво № 233100В0/049015, яким було засвідчено справжність печатки продавця на прайс-листі.
26 січня  2023 року ПП «Будпостач» підготувало до митного органу листа про те, що товари, зазначені у комерційному інвойсі від 28.12.2022 №WERK202201, не страхувалися та що оплата за товари не проводились, так як оплата здійснюється на умовах кредиту з відстрочкою платежу у 60 днів з дати коносаменту.
Для оплати транспортних та експедиційних послуг ПП «Будпостач» були виписані рахунки фактури (інвойси): компанією «Maersk» (Данія) від 01.02.2023 № 5653201611 та № 5653201612, а ТОВ «Мерск Україна Лтд» № 5653201613, а також 06.02.2023 для підтвердження витрат по транспортуванню товарів та що товари не страхувались експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав позивачу довідку про транспортні витрати № 18.
Відповідно до залізничної накладної УМВС від 15.02.2023 № 2151275636, товари були доставлені до Тернопільської митниці.
22 лютого 2023 року ПП «Будпостач» подало відповідачу митну декларацію № 23UA403070000110U2 для митного оформлення товарів, в якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації зазначив загальну суму за рахунком 82 648,80 доларів США.
Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації №23UA403070000110U2 декларант наступні документи: Контракт від 06.11.2017 №978 між позивачем та Компанією GAOZHOU CITY XINBANG LEATHER PRODUCTS CO. (Китай) з додатками; комерційний інвойс від 28.12.2022 № WERK202201 на відвантаження товарів; прайс-лист продавця від 03.08.2022 щодо ціни товарів, засвідчений свідоцтвом від 09.01.2023 № 233100В0/049015 Міжнародної торгової палати Ради сприяння міжнародній торгівлі КНР; митна декларація Китаю від 30.12.2022 № 670820220082500350 про оформлення товарів для вивозу в Україну; Сертифікат походження товару від 06.01.2023 № 23С4403В5763/00153; Договір транспортного експедирування від 24.02.2020 № UA00072711 між позивачем та ТОВ «Мерск Україна ЛТД»; Договір від 14.02.2022 № UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів між позивачем і компанією Maersk А/S (Данія); коносамент від 09.01.2023 № 222232557 про прийняття товарів для перевезення; рахунки - фактури (інвойси) від 01.02.2023 компанії «Maersk» (Данія) №5653201611 та №5653201612, а також ТОВ «Мерск Україна Лтд» №5653201613; довідка про транспортні витрати від 06.02.2023 №18, виписана експедитором ТОВ «Мерск Україна Лтд»; залізнична накладна УМВС від 09.01.2023 №2151275636 щодо доставки товарів до відповідача; виписки з бухгалтерської документації позивача - видаткові накладні про реалізацію ідентичних товарів в Україні; документи щодо презентації товарів; відомості з мережі Інтернет щодо ціни ідентичних товарів на ринках у Китаї.
22 лютого 2023 року Тернопільська митниця направила до декларанта електронне повідомлення № 859170, яким було запропоновано ПП «Будпостач» надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспорті (перевізні) документи; страхову документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У відповідь на електронне повідомлення,  23 лютого 2023 року ПП «Будпостач» направило до митного органу лист № М452/23-1, в якому заявило, що не погоджується з вимогами митниці про надання додаткових документів, оскільки, в повідомленні не зазначено жодних доказів, жодних підстав, які б свідчили про наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки чи інші підстави для витребування додаткових документів.
23 лютого 2023 року Тернопільська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA403070/2023/000013/2, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів рукавички за резервним методом на рівні 7,52 дол. США/кг.
Згідно змісту графи 33 оскаржуваного рішення, митна вартість імпортованого товару не може бути визнана, у зв`язку з тим, що декларантом заявлено не повні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: транспортних перевізних документів, якщо здійснювалося страхування, - страхових документів, а також документи які містять відомості про вартість страхування; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації.
Також, 23 лютого 2023 року Тернопільська митниця виписала картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів № UA403070/2023/000014.
24 лютого 2023 року з урахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацією № 23UA403030005250U5, по якій були надмірно сплачені митні платежі мито 53 055,21 грн., ПДВ 222 831,91 грн., всього на загальну суму 275 887,12 грн.
Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Частиною 1 статті 318 Митного кодексу України (далі - МК України) передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. 
За приписами п.п. 23-24 ч. 1 ст. 4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Положеннями ст.ст. 49, 50 МК України закріплено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно ч.ч. 1-2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
В силу вимог ч.ч. 1-2 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Нормами ч. 3 ст. 53 МК України закріплено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
У відповідності до ч.ч. 5-6 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Згідно частин 1-3 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
За приписами частин 1 та 2 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Згідно вимог статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 лютого 2023 року ПП «Будпостач» здійснювало митне оформлення в режимі імпорту товару - рукавички шкіряні, робочі: WE2128 - 35280 пар, WE2127 - 20760 пар.; країна виробництва - CN, виробник - GAOZHOU CITY XINBANG LEATHER PRODUCTS CO.LTD. Торговельна марка - WERK.
Позивачем подано до Тернопільської митниці митну декларацію № № 23UA403070000110U2 від 22.02.2023, в якій задекларовано митну вартість товару в розмірі відповідно до ціни контракту.
На підтвердження митної вартості товару відповідачу були надані наступні документи: Контракт від 06.11.2017 №978; комерційний інвойс від 28.12.2022 № WERK202201 на відвантаження товарів; прайс-лист продавця від 03.08.2022 щодо ціни товарів, засвідчений свідоцтвом від 09.01.2023 № 233100В0/049015 Міжнародної торгової палати Ради сприяння міжнародній торгівлі КНР; митна декларація Китаю від 30.12.2022 № 670820220082500350 про оформлення товарів для вивозу в Україну; Сертифікат походження товару від 06.01.2023 № 23С4403В5763/00153; Договір транспортного експедирування від 24.02.2020 № UA00072711; Договір від 14.02.2022 № UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів; коносамент від 09.01.2023 № 222232557 про прийняття товарів для перевезення; рахунки - фактури (інвойси) від 01.02.2023 Компанії «Maersk» (Данія) №5653201611 та №5653201612, а також ТОВ «Мерск Україна Лтд» №5653201613; довідка про транспортні витрати від 06.02.2023 №18, виписана експедитором ТОВ «Мерск Україна Лтд»; залізнична накладна УМВС від 09.01.2023 №2151275636 щодо доставки товарів до відповідача; виписки з бухгалтерської документації - видаткові накладні про реалізацію ідентичних товарів в Україні; документи щодо презентації товарів; відомості з мережі Інтернет щодо ціни ідентичних товарів на ринках у Китаї.
Разом з тим, Тернопільською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 23 лютого 2023 року № UA403070/2023/000013/2, яким визначено митну вартість імпортованих позивачем товарів за резервним методом.
Як вказав Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі №810/1823/16, зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.
Із графи 33 оскаржуваного рішення вбачається, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана, у зв`язку з тим, що декларантом заявлено не повні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: транспортних перевізних документів, якщо здійснювалося страхування, - страхових документів, а також документи які містять відомості про вартість страхування; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; каталоги, специфікації виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації.
Щодо доводів апелянта про те, що при перевезенні товару він супроводжувався пакувальним листом, однак, такий не долучався до поданої митної декларації, слід зазначити, що дані обставини не були вказані в електронному повідомленні від 22.02.2023 №859170, як підстави для витребування додаткових документів. Крім того, пакувальний лист не передбачений у ст. 53 МК України, як документ, що підтверджує митну вартість товарів.
Посилання апелянта на відсутність платіжного документу щодо оплати на перевезення, згідно рахунку-фактури (інвойсу) від 01.02.2023 № 5653201611 та рахунку-фактури (інвойсу) від 01.02.2023 № 5653201612, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, митному органу була надана довідка про транспортні витрати від 06.02.2023 №18, виписана експедитором ТОВ «Мерск Українп Лтд».
Слід зазначити, що витрати на транспортування можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначає вид доказів, якими підтверджувався б розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому, довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14.
Отже, позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України, які повною мірою ідентифікують оцінюваний товар та містять об`єктивні і достовірні дані, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто, підтверджують митну вартість товарів за ціною договору.
Водночас, відповідачем не доведено, що документи, подані позивачем для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, які передбачені частиною другою статті 53 МК України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту (за основним методом).
Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №816/1199/15, слід зазначити, що дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в ньому висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що, приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 Митного кодексу України. 
Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не є підставою для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору.
Також, як вбачається із рішення про коригування митної вартості від 23.02.2023 № UA403070/2023/000013/2, у ньому зазначено лише дату та номер митних декларацій, на підставі яких, здійснено коригування митної вартості, при цьому, вказане рішення не містить інформації про товари, які було використано в якості джерела інформації для застосування резервного методу, які числові значення митної вартості таких товарів, обсяги та умови їх поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості.
Отже, доводи апелянта про те, що рішення про коригування митної вартості товарів прийнято з дотриманням норм митного законодавства України, є необґрунтованими.
Враховуючи вищезазначене, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішення відповідача від 23.02.2023 № UA403070/2023/000013/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Приватного підприємства «Будпостач» та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

   Суддя-доповідач                                                                         Вівдиченко Т.Р.
          
   Судді                                                                                            Аліменко В.О.
                                                                                                  
                                                                                                         Кузьмишина О.М.