ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 705/3588/21		
Провадження № 22-ц/821/211/24		
Категорія:  307020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Мунтян К.С. 

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Яроміч Ольга Володимирівна
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянувши в порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2023 року (ухваленого під головуванням судді Єщенко О.І. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Уманської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Уманської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина на належну спадкодавцю квартиру АДРЕСА_1 .
Єдиними спадкоємцями за законом померлої ОСОБА_3 є в рівних частках кожна: дочка ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 , що підтверджується Довідкою №1929/02-14/472/2012. Після смерті матері, вказує позивачка, вона у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на її ім`я. Однак, 30.05.2019 р. державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, у зв`язку з відсутністю у позивача документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.
Позивач зазначає, що всі документи, належні матері, знаходяться у відповідача ОСОБА_2 , але досягти будь-яких домовленостей із нею неможливо через сімейні конфлікти та неприязні відносини. 13.08.2018 р. позивач, з метою вирішення справи в позасудовому порядку, звернулась з письмовою заявою до Відділу житлового господарства Уманської міської ради з проханням видати позивачу дублікат Свідоцтва про право власності на житло, належне її матері.
27.08.2018 р. позивач отримала лист № 437/01, за підписом начальника відділу ЖКГ, яким позивачу роз`яснено, що дублікат свідоцтва про право власності може бути виданий лише з письмової згоди відповідача ОСОБА_2 , а в разі виникнення конфлікту – рекомендовано звернутися до суду.
Позивач двічі, шляхом направлення листів засобами поштового зв`язку, зверталась до відповідачки з проханням з`явитися до відділу ЖКГ Уманської міської ради для подачі заяви на отримання дублікату свідоцтва про право власності або ж надати нотаріусу оригінал свідоцтва про право власності на квартиру на ім`я покійної матері, який нею було привласнено. Однак, від отримання листів відповідач ОСОБА_2 ухилилась. Таким чином, оформити свої спадкові права в інший спосіб позивач можливості не має, а тому вона вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав на належне їй спадкове майно.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ;

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2023 року провадження у справі у частині позовних вимог до Уманської міської ради Черкаської області - закрито в зв`язку із відмовою позивача від позову в цій частині.
Позов у частині вимог до ОСОБА_2 - задоволено та визнано за ОСОБА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частку квартири АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 2020 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 7000, 00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та обгрунтованими, то відповідно, є такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 07 грудня 2023 року через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_2 вважаючи оскаржуване рішення незаконним, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та із порушенням норм процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення  Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2023 року та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що оскаржуване судове рішення постановлено за відсутності належного повідомлення відповідачки про розгляд справи. Вказує, що місцевий суд, пославшись лише на адресу, яка була зазначена позивачкою у позовній заяві , не встановив дійсне місце проживання відповідачки, тим самим не повідомляв останню належним чином про розгляд справи, чим позбавив її права на захист.
Також скаржниця стверджує, що позивачка жодним чином не довела, що відповідачка вчиняє будь-які перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно. 
Серед іншого особа, що подала апеляційну скаргу, заявила про сплив строків позовної давності зі зверненням до суду з даним позовом. Адже, заява про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 подана сторонами у межах строку для прийняття спадщини, а саме 13 жовтня 2012 року, а з позовом до суду позивачка звернулась лише 17 серпня 2021 року, тобто з пропуском 3 річного строку позовної давності для звернення до суду. ОСОБА_2 вказує, що до суду першої інстанції з даною заявою вона об`єктивно була позбавлена права звернутись, оскільки про розгляд справи не знала, так як не була належним чином повідомлена.

Відзив на апеляційну скаргу

26 грудня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 – адвоката Яроміч О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є надуманими, не спростовують правильних висновків суду щодо наявності обгрунтованих підстав для визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, у зв`язку із чим представник позивачки просить залишити рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2023 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Умані Черкаської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 24 квітня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 329.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вказані: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки Уманської міської державної нотаріальної контори за № 1929/02-14/472/2012 від 13.10.2017 Уманська міська державна нотаріальна контора повідомляє, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрита спадкова справа за № 472/2012.
Згідно ст. 1261 ЦК України єдиними спадкоємцями за законом ОСОБА_3 є в рівних частках кожна: дочка ОСОБА_1 (в частці), дочка ОСОБА_2 (в частці).
Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_3 від 10.09.1996 Уманський відділ житлового господарства посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
Відповідно до запиту про видачу дубліката Уманської міської державної нотаріальної контори за № 612/02-14/472/2012 від 20.04.2018 на підставі ст. 4 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з оформленням спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і була зареєстрована в АДРЕСА_2 , Уманська міська державна нотаріальна контора просить видати на ім`я ОСОБА_1 дублікат Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 , виданого Уманським відділом житлового господарства 10.09.1996 року, в зв`язку з тим, що вищевказаний документ втрачений.
Згідно з відповіддю відділу ЖКГ Уманської міської ради за № 437/01 від 27.08.2018 р. «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » дублікат свідоцтва про право власності може бути виданий за заявою спадкоємців померлого співвласника та решти співвласників. В разі виникнення конфлікту між спадкоємцями було рекомендовано вирішувати питання лише в судовому порядку.
Постановою державного нотаріуса Уманської міської державної нотаріальної контори від 30.05.2019 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 , після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказану квартиру.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов  до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.
Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Згідно абз. 3 п. 3 роз?яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.
Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
При цьому, належність доказів – правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, надала достатньо доказів для визнання права власності в порядку спадкування, а саме: довідку Уманської міської державної нотаріальної контори за № 1929/02-14/472/2012 від 13.10.2017, згідно з якою Уманська міська державна нотаріальна контора повідомляє, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрита спадкова справа за № 472/2012. Згідно ст. 1261 ЦК України єдиними спадкоємцями за законом ОСОБА_3 є в рівних частках кожна: дочка ОСОБА_1 (в частці), дочка ОСОБА_2 (в частці).
Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_3 від 10.09.1996 Уманський відділ житлового господарства посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
Згідно з відповіддю відділу ЖКГ Уманської міської ради за № 437/01 від 27.08.2018 р. «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » дублікат свідоцтва про право власності може бути виданий за заявою спадкоємців померлого співвласника та решти співвласників.
Постановою державного нотаріуса Уманської міської державної нотаріальної контори від 30.05.2019 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 , після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказану квартиру.
Встановивши, що позивачка є такою, що прийняла спадщину, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню, незважаючи на те, що нотаріус відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, є безпідставними з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, після надходження позовної заяви до Уманського міськрайонного суду Черкаської області, з метою вирішення питання про відкриття провадження та встановлення зареєстрованого місця проживання/перебування ОСОБА_2 , суд скерував 18 серпня 2021 року до виконавчого комітету Уманської міської ради відповідний запит (а.с. 16).
16 вересня 2021 року до суду надійшла відповідь про те, що згідно з даними Реєстру Уманської міської територіальної громади станом на 20.08.2021 року ОСОБА_2 не зареєстрована по м. Умань.
Копія ухвали про відкриття провадження та примірник позовної заяви з додатками були направлені відповідачу згідно супровідного листа 14 березня 2022 року, на адресу АДРЕСА_3 , зазначеною позивачем в позовній заяві, які були отримані ОСОБА_2 29 березня 2022 року, що підтверджується її власним підписом про отримання на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с 38).
Крім того, відповідачка неодноразово направляла засобами електронної пошти клопотання про відкладення розгляду справи, які були задоволені судом та розгляд справи було відкладено (а.с. 39, 53, 59)
З викладеного слідує, що посилання відповідачки на те, що її не було повідомлено належним чином про розгляд справи, а також про те, що про існування справи їй не було відомо, спростовуються матеріалами справи, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції розцінює такі доводи як введення суд в оману, що є неприпустимим.
Разом з тим, відповідачка стверджуючи про те, що про розгляд справи вона не знала, на стадії апеляційного розгляду заявляє клопотання про сплив строків позовної давності для звернення позивачки з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку зазначеним доводам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Водночас, застосувати її суд може лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст. 267 ЦК України).
Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) обставини.
При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував на призначення позовної давності, пов`язуючи його із необхідністю забезпечити правову визначеність. Як зазначає ЄСПЛ, строки позовної давності «слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу (Stubbings and Others v. The United Kingdom 22083/93).
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 30.05.2019 Уманської міської державної нотаріальної контори вбачається, що позивач своєчасно прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно не має можливості, оскільки в неї відсутній правовстановлюючий документ на вказану квартиру.
Судом встановлено, що позивач про порушення свого права дізналася лише в 2019 році, коли почала збирати необхідні документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим вона не пропустила строк позовної давності.
Доказів, які б свідчили зворотнє, в матеріалах справи відсутні.
Відтак доводи скаржниці про те, що строк позовної давності є пропущеним з тих підстав, що з заявою про прийняття спадщини після смерті  ІНФОРМАЦІЯ_1 матері  ОСОБА_3  позивачка звернулась 13 жовтня 2012 року, а з позовом ОСОБА_1  звернулась лише 17 серпня 2021 року колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною. Відповідно до абзацу 3 пункту 210 Розділу 22 Глави ІІІ Інструкції видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.
Отже, колегія суддів не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, оскільки такі не є пропущеними.
Розглядаючи спір, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89  ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого об`єктивного підтвердження за результатами перегляду судового рішення.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 13 ст.141ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Уманської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                                                                          О.В. Карпенко

Судді                                                                         В.Г. Бородійчук

                                                                               Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлено 22 лютого 2024 року/