ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 671/1403/23
Провадження № 22-ц/4820/208/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), Гринчука Р.С., П`єнти І.В., секретар судового засідання Заворотна А.В. 
за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 , представника третьої особи ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №671/1403/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , подану в її інтересах адвокатом Бєляковою Анною Володимирівною, на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2023 року (суддя Никифоров Є.О., повне судове рішення складено 30 жовтня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа – Волочиська міська рада як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні і вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись в червні 2023 року до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував, що від шлюбу із ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області 25 квітня 2023 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, син проживає разом із матір`ю. Позивач зазначає, що син відвідує Волочиський ЗДО «Ромашка», в який він неодноразово його відводив і батько цікавиться дитиною, її розвитком та станом здоров`я, тому постійно присутній під час огляду сина лікарем та відповідно до рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2023 року сплачує відповідачці аліменти на утримання сина в розмірі частки його доходу. 
Крім того, позивач вказує, що за місцем проживання він характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства. 
ОСОБА_1 зазначає, що в добровільному порядку вирішити з відповідачкою питання щодо його участі у вихованні дитини не вдалося. Так, 25.05.2023 він прийшов до дитячого садочка, щоб провідати сина, однак, ОСОБА_3 заборонила наближатися до дитини, почала ображати позивача, у зв`язку із чим Волочиським районним судом Хмельницької області 01 червня 2023 року було винесено постанову про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП. 
Позивач вказує, що досягти домовленості з відповідачкою щодо його участі у вихованні та спілкуванні з сином не вдається, а будь-які намагання позивача мирним шляхом врегулювати спір призводить лише до нових конфліктів.
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд визначити способи участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною за місцем проживання батька та встановити графік побачень: кожен 1 та 3 тиждень за місцем проживання батька без присутності матері; 10 днів спільного відпочинку в зимовий період; 20 днів спільного відпочинку та оздоровлення дитини, без присутності матері, в літній період за попередньою домовленістю з матір`ю; можливість спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня дитини; можливість спільного святкування у непарні (парні), чергування роки Новий рік, день народження батька, католицька Пасха, католицьке Різдво з ночівлею, без присутності матері, за місцем проживання батька; щорічно, в день, наступний після дня народження дитини, без присутності матері за місцем проживання батька або в будь-який інший час за домовленістю з матір`ю. Також, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином у встановлений час та у вільному спілкуванні в телефонному режимі, Інтернет мережі або будь-якими іншими засобами зв`язку, завчасно повідомляти про зміну місця проживання (перебування) дитини.
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2023 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 такі способи його участі у вихованні дитини ОСОБА_7 : систематичні побачення в першу та третю суботу місяця в період часу з 10.00 по 18.00 години за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері, з можливістю відвідування у вказаний час дитячих розважальних комплексів, ігрових центрів для дітей, атракціонів і парків, без присутності матері; спільний відпочинок, протягом канікулярного та літнього періоду з можливістю виїзду до баз відпочинку та оздоровлення дитини тривалістю до 30 календарних днів на рік без присутності матері; спільне святкування Нового року - в парні роки, Пасхи, Різдва – в непарні роки, дня народження батька щорічно та дня народження дитини щорічно в день, наступний за днем народження дитини, в період часу з 10.00 год по 18.00 год без присутності матері; спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку не менше одного разу на день з врахуванням режиму дня, стану здоров`я дитини.
Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у визначений рішенням суду час.
Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині визначення способів участі батька у вихованні дитини, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 , оскаржила його в цій частині в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка переконана, що зустрічі дитини та батька мають відбуватися лише у її присутності, або за її згодою, оскільки син рідко бачиться з батьком, родинні зв`язки не є міцними і позивач не сприймається дитиною як гарант безпеки; такі зустрічі можуть сприяти підвищенню тривожності та негативно вплинути на емоційний стан сина. 
ОСОБА_3 зазначає, що суд першої інстанції не врахував ставлення позивача до дитини і до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до батька та інші обставини, що мають значення для справи. Апелянтка вважає, що в силу життя дитини переважно без батька і в силу відсутності обізнаності про вподобання сина щодо харчування, методик заспокоювання дитини, про специфіку перебігу хвороб дитини, спілкування ОСОБА_1 з сином за відсутності матері, а також за місцем проживанням позивача чи спільного відпочинку в межах України чи при виїзді закордон може спричинити негативний психологічний вплив на дитину та буде суперечити вимогам чинного законодавства і висновкам фахівців у сфері психології.
Крім того, ОСОБА_3 посилається на те, що дитина проживає з нею, відвідує дитячий садочок і вона не перешкоджає в спілкуванні батька з сином, проте позивач зловживає алкогольними напоями, допускає неадекватну поведінку, а запропонований ним графік є неприйнятним з врахуванням віку дитини та її прив`язаності до матері. Також, суду були надані відеозаписи з телефону відповідачки, які характеризують позивача з негативної сторони.
Водночас апелянтка вважає, що районний суд помилкового не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування щодо порядку участі батька у спілкуванні з дитиною. 
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 , просить скасувати рішення в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким визначити позивачу такі способи участі у вихованні дитини ОСОБА_7 : систематичні побачення в першу та третю суботу місяця в період часу з 14.00 год по 17.00 год, місце побачення - за згодою батьків в присутності матері, можливість спільного відпочинку та святкування в присутності матері.
У відзиві на апеляційну скаргу, що поданий ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 , позивач погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Позивач посилається на те, що районним судом вірно встановлено, що він цікавиться перебуванням дитини у дитячому садочку, часто спілкується з вихователями, неодноразово приходить провідувати дитину та допомагає у благоустрої дошкільного навчального закладу. Також, ОСОБА_1 вказує, що твердження апелянтки про те, що він зловживає алкогольними напоями, допускає неадекватну поведінку, під час подружнього життя не цікавився дитиною, не брав участі в її вихованні, вчиняв відносно відповідачки психологічне та фізичне насильство, не забезпечував родину матеріально, не знає як доглядати за дитиною не відповідає дійсності, оскільки в суді першої інстанції встановлено та доказано протилежні обставини, а саме, що позивач на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває і через стан здоров`я ( ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства) взагалі алкоголю не вживає. І саме відповідачка спричиняла відносно нього психологічне та фізичне насильства: вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 травня 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статі 125 КК України за заподіяння легкого тілесного ушкодження позивачу. І відповідачку 01 червня 2023 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП за фактом конфлікту 25 травня 2023 року з ОСОБА_1 . Позивач також зазначає, що апелянтка помилково посилається про не взяття районним судом до уваги висновку органу опіки та піклування в частині побачень батька з дитиною в присутності матері, адже такий висновок підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. І судом при постановленні оскаржуваного рішення враховано вік дитини, який дозволяє йому провести певний час із батьком без присутності матері, а також враховано схильність матері до провокування конфліктів з позивачем, що в разі її присутності під час побачень може негативно відобразитись на психіці дитини. Крім того, під час судового розгляду не встановлено будь-яких особливих обставин, що б свідчили про необхідність нагляду інших осіб під час побачень, спільного відпочинку батька з дитиною.
Відповідачка ОСОБА_3 , її представник ОСОБА_4 та представник третьої особи ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просять оскаржувані рішення залишити без змін.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 квітня 2023 року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9). 
Після розірвання шлюбу позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 і в цьому будинку житлово-побутові умови відповідають санітарно-гігієнічним нормам, прибрано, помито, холодильник наповнений продуктами, для проживання і розвитку дитини є іграшки, телевізор, тощо, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 128 від 19.04.2023, актом обстеження житлово-побутових умов від 28.07.2023 (а.с. 13, 37). 
Згідно розпорядження про прийняття на роботу Волочиської міської ради №162р/к від 11.08.2023, позивач прийнятий сторожем у міську раду (а.с.66). 
Відповідно до довідки ПП «Аграрна компанія 2004» №293 від 03.10.2023 ОСОБА_3 надає послуги підприємству з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва: з 11.08.2023 до 31.08.2023 за цивільно-правовим договором №11/08/23-27 від 11.08.2023; з 01.09.2023 до 30.09.2023 за цивільно-правовим договором №01/09/23-58 від 01.09.2023 (а.с.83). 
Згідно відповіді №113773 від 15.06.2023 з ЄДДР відповідачка проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17). 
З довідки Волочиського ЗДО «Ромашка» № 8 від 20.04.2023 вбачається, що син сторін ОСОБА_6 відвідує першу молодшу групу цього закладу, ОСОБА_1 цікавиться перебуванням дитини у навчальному закладі, часто спілкується з вихователями, неодноразово приводив дитину в дошкільний навчальний заклад (а.с.11). 
ОСОБА_1 на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, що підтверджується довідкою від 21.04.2023 (а.с.10), є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства в зв`язку з захворюванням опорно-рухового апарату, має дохід у вигляді пенсії в сумі 2520 грн, що підтверджується пенсійним посвідченням, довідкою до акта огляду МСЕК, довідкою про доходи (а.с.6, 12).
Вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 29.05.2023 ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, за заподіяння легкого тілесного ушкодження ОСОБА_1 (а.с.33).
Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 01.06.2023 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КУпАП, за фактом конфлікту з ОСОБА_3 . 25.05.2023 щодо ОСОБА_1 закрито в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.34-35).
Відповідно до довідки від 01.08.2023 ЗДО «Ромашка» ОСОБА_10 відвідує 1 молодшу групу даного закладу. Дитина доглянута, охайна, завжди чистий одяг. Мама постійно, спілкуючись з вихователями, цікавиться як пройшов день у дитини у дошкільному навчальному закладі (а.с.54).
Згідно довідки від 06.10.2023 ЗДО «Ромашка» ОСОБА_10 відвідує ІІ молодшу групу даного закладу. Батько ОСОБА_1 цікавиться перебуванням дитини у закладі, часто спілкується з вихователями, неодноразово приходить провідувати дитину, яка радіє зустрічі з батьком, чекає його. Батько допомагає у благоустрої дошкільного навчального закладу (а.с.82). 
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Волочиської міської ради від 13.07.2023 доцільно та можливо встановити порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_8 , а саме: в першу та третю суботу місяця в період часу з 10.00 по 18.00 години, місце побачень за згодою батьків в присутності матері, з можливістю відвідування батька за місцем проживання дитини за попередньою домовленістю з матір`ю, з урахуванням режиму дня, стану здоров`я дитини; спільний відпочинок протягом канікулярного та літнього періоду з можливістю виїзду до баз відпочинку та оздоровлення дитини; відвідування дитячих розважальних комплексів, ігрових центрів для дітей, атракціонів і парків; можливість спільного святкування святкових днів: Нового року, Різдва та Пасхи, Дня народження батька, щорічно в день, наступний після Дня народження дитини, в присутності матері або в будь-який інший час за попередньою домовленістю з матір`ю; спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку за домовленістю з матір`ю (а.с.27-29).
Також, в матеріалах справи наявні копії медичних документів, що стосуються дитини ОСОБА_7 : довідка КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Волочиської міської ради від 19.04.2023, довідка учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 11.07.2022, довідка форми 063-о, довідка лікаря-дерматолога від 11.07.2022, довідка КП «Хмельницька інфекційна лікарня» від 05.12.2022 (а.с.14, 56-62), а також відносно ОСОБА_1 : довідка КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Волочиської міської ради від 22.04.2023, виписний епікриз відділення «Ревматологічне» від 26.04.2018; протокол МРТ від 22.10.2021 (а.с. 14, 62-63).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та визначаючи позивачу способи його участі у вихованні дитини ОСОБА_7 без присутності матері: в першу та третю суботу місяця в період часу з 10.00 по 18.00 години за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з можливістю відвідування у вказаний час дитячих розважальних комплексів, ігрових центрів для дітей, атракціонів і парків; спільний відпочинок, протягом канікулярного та літнього періоду з можливістю виїзду до баз відпочинку та оздоровлення дитини тривалістю до 30 календарних днів на рік; спільне святкування Нового року - в парні роки, Пасхи, Різдва – в непарні роки, дня народження батька щорічно та дня народження дитини щорічно в день, наступний за днем народження дитини, в період часу з 10.00 год по 18.00 год; спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку не менше одного разу на день з врахуванням режиму дня, стану здоров`я дитини, суд першої інстанції виходив із того, що позивач працює, на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, до відповідальності за вчинення адміністративних чи кримінальних правопорушень, зокрема, щодо сина ОСОБА_7 , не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, має належні умови проживання, відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не зловживає алкогольними напоями, цікавиться перебуванням дитини у навчальному закладі та здоров`ям сина, що вказує на можливість надання позивачеві приймати участь у вихованні ОСОБА_7 . Разом з тим, запропонований позивачем спосіб участі у вихованні дитини, зокрема, шляхом зустрічей саме кожен 1 та 3 тиждень за місцем проживання батька без присутності матері з урахуванням віку дитини, не відповідатиме інтересам сина, оскільки порушуватиме його звичайний спосіб життя разом з матір`ю, спричинить фактичне одночасне проживання дитини за двома різними адресами. 
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають норма матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування.
Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Принцип найкращих інтересів поширюється на всі дії, що стосуються дітей, і вимагає активних дій із захисту їхніх прав та сприяння їх зростанню та благополуччю, а також заходів з підтримки та надання допомоги батькам й іншим особам, які несуть щоденну відповідальність у питаннях реалізації прав дітей.
У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (частини 1-3 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України).
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частин 1, 3 статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 СК України).
Суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «JOHANSEN v. NORWAY» від 07 серпня 1996 року).
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Суд першої інстанції, оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України, подані учасниками справи та їх представниками докази, прийшов до вірного висновку, що батько та мати мають рівні права та обов`язки, виходячи з принципу рівності батьків у реалізації їх права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, а тому право позивача на спілкування з сином підлягають захисту шляхом надання ОСОБА_1 періодичних побачень та спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що сприятиме нормальному спілкуванню між ними. Районний суд частково врахував висновок органу опіки та піклування разом з іншими доказами у справі, а також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини та режим її розпорядку дня, стан її здоров`я та психоемоційний стан, характеристику батька та схильність матері до провокування конфліктів із позивачем.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що зустрічі батька із сином мають відбуватися лише в присутності матері або за її згодою, оскільки в протилежному випадку у дитини може підвищитись тривожність, а також можуть негативно вплинути на емоційний стан сина, колегія суддів вважає їх недоведеними, адже ані органом опіки та піклування, ані відповідачкою не надано суду доказів на підтвердження міркувань про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише у присутності матері, а так само, що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні, що свідчить про можливість участі батька у вихованні дитини виключно у присутності матері. 
У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 (провадження № 61-18994св19) Верховний Суд зазначив, що «відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, дійшов правильного висновку про доцільність спілкування батька з дітьми без присутності матері».
Голослівним є посилання в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, адже суд, оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України письмовий доказ, прийшов до правильного рішення, що цей висновок в сукупності із іншими доказами підтверджує можливість спілкування позивача з дитиною без присутності матері, зважаючи на вік сина, що дозволяє йому провести певний час із батьком без присутності відповідачки, а також суд вірно врахував схильність матері до провокування конфліктів з позивачем, що в разі її присутності під час побачень батька з дитиною може негативно відобразитись на психіці дитини. Крім того, під час судового розгляду не встановлено будь-яких особливих обставин, які б свідчили про необхідність нагляду інших осіб під час побачень та спільного відпочинку батька із дитиною і що спілкування батька з дитиною буде мати негативний вплив на нормальний розвиток дитини.
Посилання відповідачки на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 758/5545/18, колегія суддів відхиляє, оскільки у вказаній справі встановлені інші фактичні обставини, відмінні від справи, що є предметом апеляційного перегляду.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому, відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.
А твердження апелянтки про те, що позивач під час подружнього життя вчиняв відносно відповідачки психологічне та фізичне насильство, колегія суддів не може врахувати, виходячи із наступного. 
Європейський суд з прав людини вказав, що «питання домашнього насильства, яке може проявлятися у різних формах – від застосування фізичної сили до сексуального, економічного, емоційного або словесного насильства,- виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка тією чи іншою мірою стосується всіх держав-членів, і не завжди очевидна, оскільки часто має місце у контексті особистих стосунків або закритих соціальних систем (див. згадане рішення у справі «Володіна проти росії» (Volodina v. russia), пункт 71). Хоча це явище може найчастіше стосуватися жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути потерпілими від домашнього насильства і насправді прямо чи опосередковано діти теж часто стають жертвами. Якщо особа висуває небезпідставну скаргу щодо повторюваних актів домашнього насильства над нею чи інших видів знущання, якими б незначними не були окремі епізоди, національні органи влади зобов`язані оцінити ситуацію загалом, у тому числі й загрозу продовження аналогічних подій (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), заява № 1870/05, пункти 71 і 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка має належним чином враховувати особливу вразливість потерпілих, які часто емоційно, економічно чи іншим чином залежать від своїх нападників, а також психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насильства на повсякденне життя потерпілого (див., mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Хайдуова проти Словаччини» (), пункт 46, та «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само). Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань, і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні інциденти, органи державної влади повинні вжити належні заходи загального характеру для протидії основній проблемі та запобіганню майбутньому жорстокому поводженню (див. рішення у справі «Джорджевіч проти Хорватії» (), заява № 41526/10, пункти 92 і 93 та 147-149, ЄСПЛ 2012, та згадане рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само) (LEVCHUK v. UKRAINE, № 17496/19, § 78, 80, ЄСПЛ, від 03 вересня 2020 року).
Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина 4 статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів, крім іншого, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини.
Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти, чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності. 
Так, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, апеляційний суд констатує, що недоведеним є твердження ОСОБА_3 про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру 25.05.2023, внаслідок чого завдано шкоду психологічному здоров`ю малолітнього ОСОБА_10 , адже постановою Волочиського районного суду від 01 червня 2023 року закрито провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та встановлено про наявність словесного конфлікту між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без ознак вчинення домашнього насильства психологічного характеру щодо малолітнього ОСОБА_10 (а.с.34-35).
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану в її інтересах адвокатом Бєляковою Анною Володимирівною, залишити без задоволення.
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 01 лютого 2024 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                Р.С. Гринчук

І.В. П`єнта