ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року 
м. Київ
справа № 380/14720/22
адміністративне провадження № К/990/20794/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача: Мартинюк Н.М.,
суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №380/14720/22
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції у Львівській області
про визнання дій протиправними
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року (головуючий суддя: Кузан Р.І.)
і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 травня 2023 року (головуюча суддя: Гінда О.М., судді: Большакова О.О., Ніколін В.В.).
УСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі також - «ГУ НП у Львівській області»), у якому просила суд:
- визнати протиправними дії відповідача під час прийняття рішення про надання відпустки (наказ ГУ НП у Львівській області від 5 серпня 2022 року №154 о/с-в) та які полягають у самостійному поділі щорічної чергової відпустки за 2022 рік ОСОБА_1 на частини, без погодження з нею та встановленою забороною вільно пересуватися територією України та виїзді за межі території України.          
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликалася на те, що вона проходить службу в ГУ НП у Львівській області та, маючи намір піти у відпустку, звернулась з рапортом на ім`я начальника з проханням надати їй відпустку тривалістю 11 (одинадцять) днів, зазначивши, що планує відбувати відпустку за межами області та за кордоном. Проте відповідач наказом від 5 серпня 2022 року № 154 о/с-в надав їй відпустку тривалістю 10 (десять) днів з обмеженням права виїзду за межі Львівської області.
На цій основі ОСОБА_1 стверджувала, що відповідач, приймаючи рішення про надання їй відпустки, допустив ряд порушень: вчасно не проінформував її про надання відпустки; неправомірно встановив заборону виїзду за межі Львівської області під час відпустки; самовільно скоротив строк відпустки з 11 до 10 діб; поділ відпустки з нею не узгодив.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 травня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суди дійшли висновку про обґрунтованість та пропорційність обмежень для поліцейських ГУ НП у Львівській області щодо строку перебування у відпустках та необхідності обґрунтування ними підстав виїзду за межі Львівської області. 
Цей висновок суди мотивували тим, що подібні обмеження прав поліцейських на відпочинок та свободу пересування мають тимчасовий характер, зумовлені об`єктивними причинами, які пов`язані із запровадженням в Україні правового режиму воєнного стану, не є абсолютними та встановлюються керівником у кожному випадку індивідуально, з урахуванням обставин, повідомлених поліцейським.
У цьому контексті суди з`ясували, що ОСОБА_1 не повідомила відповідача про обставини, які зумовлюють необхідність виїзду під час відпустки за межі Львівської області і території України, не додала до рапорту підтверджуючих документів стосовно мети перебування в іншій країні.
На основі цих висновків і обставин суди констатували, що відповідач не мав достатніх підстав для надання позивачці відпустки тривалістю понад 10 діб з правом виїзду за межі Львівської області та території України.
Короткий зміст касаційної скарги і відзиву
У червні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування підстав касаційного оскарження позивачка покликається на пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»).
У межах доводів касаційної скарги, які стосуються пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, позиція ОСОБА_1 полягає в тому, що суди першої й апеляційної інстанції неправильно застосували норми матеріального права, за відсутності висновку Верховного Суду про їхнє застосування у подібних правовідносинах, а саме норми: 
- статті 92, 93 Закону України «Про Національну поліцію», статті 6, 12 Закону України «Про відпустки», статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», статтю 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» щодо визначення мінімального строку щорічної відпустки поліцейському, підстав і порядку її скорочення та поділу на частини під час дії воєнного стану;
- частини четвертої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статтю 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтю 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» щодо заборони поліцейському вільно пересуватися по території України та перетинати державний кордон під час відпустки в умовах дії воєнного стану.
У межах доводів касаційної скарги, які стосуються пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, позиція ОСОБА_1 полягає в тому, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки:
- розглянув справу за відсутності її представника, який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання;
- ухвалив рішення, що вплинуло на права, інтереси й обов`язки професійної спілки «Правозахисники країни», членом якої вона є, без залучення цієї особи до участі у справі у статусі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача;
- формально підійшов до викладу в тексті судового рішення відомостей про подані нею заяви й клопотання.
У відзиві ГУ НП у Львівській область просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
Капітан поліції ОСОБА_1 проходить службу на посаді старшого інспектора сектору запобігання корупції Головного управління Національної поліції у Львівській області.
14 березня 2022 року начальник ГУ НП у Львівській області з метою відсічі збройної агресії російської федерації та захисту незалежності та територіальної цілісності України, у зв`язку із запровадженням в Україні правового режиму воєнного стану, для належного забезпечення роботи органів та підрозділів ГУ НП, службовою телеграмою за №733/01-13-2022 зобов`язав поліцейських: забезпечити суворе дотримання службової дисципліни та законності серед підпорядкованого складу; кожному поліцейському постійно перебувати на зв`язку із керівництвом, а у разі його втрати вжити невідкладних заходів для повідомлення про своє місцезнаходження; заборонити виїзд за межі Львівського гарнізону без належно оформленого дозволу. У разі необхідності такого виїзду необхідно подавати до управління кадрового забезпечення (УКЗ) рапорти на ім`я начальника ГУ НП з викладенням обставин, що зумовлюють виїзд (перевезення, відвідування близьких родичів тощо), із зазначенням періоду виїзду (терміном не більше 2 діб) та серії та номеру службового посвідчення, після чого отримувати письмовий дозвіл в УКЗ ГУНП.
Пунктом 2.8 розділу IV Протоколу №39 від 3 травня 2022 року відеоселекторної наради керівництва ГУ НП у Львівській області зобов`язано начальників структурних підрозділів ГУ НП забезпечити надання працівникам відпусток згідно з графіками у кількості не більше 10 діб. Указано довести інформацію про можливість (за необхідності) виїзду за межі області та кордону за попереднім погодженням начальника ГУ НП. У разі виїзду за кордон необхідно надати до рапорту копії підтверджуючих документів щодо мети перебування в іншій країні.
Протоколом наради особового складу сектору запобігання корупції ГУ НП у Львівській області від 27 червня 2022 року №3, на якій була присутня ОСОБА_1 , начальник цього сектору майор поліції ОСОБА_2 , довів до відома особовому складу сектору запобігання корупції ГУ НП у Львівській області вимоги Протоколу №39 від 3 травня 2022 року відеоселекторної наради керівництва ГУ НП щодо забезпечення надання відпусток поліцейським у кількості не більше 10 днів, а у разі виїзду за кордон надання до рапорту підтверджуючих документів стосовно мети перебування в іншій країні.
1 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала рапорт, у якому просила надати їй частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 11 діб з 8 серпня 2022 року із виїздом за межі Львівської області. Також у рапорті зазначено, що під час відпустки можливо виникне необхідність виїзду закордон до країн Європейського Союзу.
2 серпня 2022 року цей рапорт був зареєстрований в Управлінні кадрового забезпечення ГУ НП у Львівській області (далі також - «УКЗ») за номером Рп-2023. Безпосередній керівник ОСОБА_1. - начальник сектору запобігання корупції ГУ НП у Львівській області (далі також - «СЗК») поставив на рапорті резолюцію: «Не заперечую в кількості 10 діб, без виїзду за кордон/ посада/ підпис/ дата 01.08.2022».
На підставі рапорту позивачки начальник СЗК 1 серпня 2022 року подав рапорт керівнику ГУ НП у Львівській області, у якому повідомив про те, що ОСОБА_1 у рапорті не зазначила вагомих причин надання відпустки понад 10 діб та не вказала обставини, які зумовлюють її виїзд за межі Львівської області та не зазначила виняткових причин виїзду до країн Європейського Союзу.
Управління кадрового забезпечення ГУ НП у Львівській області листом від 3 серпня 2022 року №Рп-2023/13/01-2022 довело до відома ОСОБА_1 , що для належного розгляду рапорту про надання відпустки їй необхідно зазначити у яку саме область планує виїжджати та звернутись до УКЗ для отримання письмового дозволу. 
Одночасно з цим, повідомлено, що відповідно до наказу голови Національної поліції України №242 від 8 квітня 2022 року, протоколу відеоселекторної наради керівництва ГУ НП від 3 травня 2022 року №39, службової телеграми ГУ НП від 14 березня 2022 року №733/01/13-2022, під час дії воєнного стану на території Україні, у зв`язку з посиленим варіантом службової діяльності відпустка надається у кількості не більше 10 діб, встановлено заборону підлеглим працівникам виїзд за кордон, окрім виняткових причин, які необхідно поліцейським зазначати у рапорті, та виїзд за межі Львівського гарнізону без належно оформленого дозволу, а у разі такої необхідності поліцейські мають подати відповідні рапорти із зазначенням обставин, що зумовлюють такий виїзд.
Начальник сектору запобігання корупції ГУ НП у Львівській області листом від 5 серпня 2022 року №140/77-2022 повідомив Управління кадрового забезпечення, що з отриманого 4 серпня 2022 року від ОСОБА_1 повідомлення, позивачка перебуває на лікуванні у медичному закладі, а тому 5 серпня 2022 року о 10:13 фотокопію листа УКЗ від 3 серпня 2022 року №Рп-2023/13/01-2022 скеровано ОСОБА_1 у месенджері «WhatsApp» з метою уточнення інформації щодо виїзду її за межі Львівської області. У телефонній розмові необхідної інформації від позивачки отримано не було.
5 серпня 2022 року ГУ НП у Львівській області видало наказ №154 о/с-в «Про особовий склад», яким капітану поліції ОСОБА_1 - старшому інспектору сектору запобігання корупції ГУ НП надано частину основної щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 10 діб з 8 серпня 2022 року до 17 серпня 2022 року без виїзду за межі Львівської області. Про цей наказ ОСОБА_1 повідомлено у телефонному режимі.
6 серпня 2022 року в ГУ НП у Львівській області зареєстрований запит на публічну інформацію від 5 серпня 2022 року, у якому ОСОБА_1 просила повідомити чи прийнято начальником ГУ ПН у Львівській області остаточне рішення за результатами розгляду її рапорту про надання щорічної відпустки. У разі прийняття рішення про надання їй відпустки просила надати витяг з відповідного наказу, а якщо ні, надати копію всіх резолюцій, накладених під час розгляду вказаного рапорту від 1 серпня 2022 року.
Листом ГУ НП у Львівській області від 11 серпня 2022 року №П-193/Зі/05/13-2022, скерованим на зазначену в запиті електронну пошту, ОСОБА_1 повідомлено про надання їй з 8 серпня 2022 року відпустки тривалістю 10 діб та скеровано витяг із наказу ГУ НП від 5 серпня 2022 року №154 о/с-в.
17 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала на ім`я керівника ГУ НП у Львівській області рапорт, датований 13 серпня 2022 року, про перебування її на лікуванні з 4 серпня 2022 року до 12 серпня 2022 року з довідкою про тимчасову непрацездатність від 4 серпня 2022 року.
17 серпня 2022 року ГУ НП у Львівській області видало наказ №170 о/с-в, яким продовжило ОСОБА_1 щорічну основну оплачувану відпустку тривалістю 5 діб з 18 до 22 серпня 2022 року у зв`язку з перебуванням її на лікуванні під час такої відпустки.
Листом від 17 серпня 2022 року №2224/13/01-2022 Управління кадрового забезпечення ГУ НП у Львівській області скерувало керівнику сектору запобігання корупції лист про продовження, згідно з наказом ГУ НП від 17 серпня 2022 року №170 о/с-в, відпустки ОСОБА_1 тривалістю 5 діб з 18 до 22 серпня 2022 року, з вказівкою про необхідність доведення цієї інформації до відома ОСОБА_1 .
Вважаючи свої права порушеними, 20 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Згідно з ухвалою Верховного Суду від 4 липня 2023 року касаційне провадження в справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги, яка подана на підставі пунктів 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов таких висновків.
Позаяк позивачка аргументувала касаційну скаргу, серед іншого, доводами про порушення норм процесуального права, які слугують обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, то колегія суддів перевіряє ці доводи у першу чергу.
Як видно з матеріалів справи, 8 листопада 2022 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 28 листопада 2022 року об 12:00 год.
28 листопада 2022 року розгляд справи був відкладений на 5 грудня 2022 року об 10:30 год через відсутність електроенергії.
5 грудня 2022 року судове засідання відбулося з участю позивачки, її представника (адвоката), представника відповідача та суд оголосив перерву до 12:00 год 14 грудня 2022 року. Про наступне судове засідання учасники справи були повідомлені в суді під розписку.
14 грудня 2022 року судове засідання відбулося з участю позивачки і представника відповідача та суд оголосив перерву до 12:00 год 16 січня 2023 року. Про наступне судове засідання ці особи були повідомлені в суді під розписку. Повідомлення представника позивачки про дату, час і місце наступного судового засідання судом не здійснювалося.
16 січня 2023 року судове засідання відбулося з участю позивачки і представника відповідача. У цьому засіданні позивачка заперечували проти початку розгляду справи, клопотала про відкладення розгляду справи з мотивів відсутності її представника задля забезпечення права на правову допомогу. Також указувала на відсутність доказів належно сповіщення її представника про дату й час судового засідання.
16 січня 2023 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання позивачки про відкладення розгляду справи. 
Надалі суд розглянув раніше подані заяву позивачки про заміну предмету позову і клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, відмовивши у їхньому задоволенні, та ухвалив рішення по суті справи про відмову у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі, серед іншого, позивачка скаржилася на те, що розгляд справи 16 січня 2023 року без участі її представника призвів до неможливості належним чином обґрунтувати нею свої вимоги та донести їх до суду.
2 травня 2023 року суд апеляційної інстанції завершив апеляційний розгляд справи, прийнявши постанову про відхилення апеляційної скарги позивачки та залишення без змін рішення суду першої інстанції.  
У цьому контексті Суд ураховує, що частина перша статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Принцип змагальності судового провадження охоплює, зокрема, можливість коментувати представлені докази і пояснення у належній формі та у встановлений час.
Європейським судом з прав людини сформовані сталі підходи до розуміння принципу змагальності як однієї з базових гарантій права особи на справедливий суд, що може та, певною мірою, повинна враховуватися судами України при розгляді справи та винесенні рішень.
У справі «Салов проти України» (заява №65518/01, пункту 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу «Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, пункту 63).
У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, пункт 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності  сторін, як і тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу («Екбатані проти Швеції» (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, пункти 24-33) та право на ефективну участь («T. проти Сполученого Королівства» (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, пункти 83-89).
Тож принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.
Крім цього, частина перша статті 16 КАС України встановлює, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Приписи частини другої статті 55 КАС України обумовлюють, що особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Пункт 3 частини третьої статті 205 КАС України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.
Частина четверта статті 205 КАС України установлює, що за клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд у випадку, визначеному пунктом 3 частини третьої цієї статті.
Пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України передбачає, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
На тлі викладеного колегія суддів Верховного Суду погоджується з доводами касаційної скарги про те, що розглядаючи справу у судовому засіданні 16 січня 2023 року за відсутності представника позивачки та його належного сповіщення про вказане судове засідання, суд першої інстанції мав вирішити питання про відкладення розгляду справи, застосовувавши відповідні процесуальні норми крізь призму загальних засад адміністративного судочинства та права учасників справи користуватися правничою допомогою.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір з метою своєчасного судового розгляду, не дотримався передбачених частиною першою статті 2 КАС України вимог стосовно справедливого судового розгляду, що призвело до того, що справа розглянута за відсутності представника позивачки з порушенням загальних принципів адміністративного судочинства. Дискреційні повноваження щодо вирішення питання про відкладення судового розгляду суд першої інстанції використав без дотримання принципу пропорційності.
Суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував, не перевірив та не надав належної оцінки доречним доводам позивачки.
Відповідно до приписів статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими  доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що встановлені обставини розгляду справи судом першої інстанції за відсутності представника позивачки є достатньою підставою для скасування рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 травня 2023 року.
Отже, касаційна скарга в частині покликання на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини четвертої статті 328, пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України, є обґрунтованою. 
Стосовно іншого доводу касаційної скарги, який стосується покликання на пункт 4 частини четвертої статті 328, пункт 4 частини третьої статті 353 КАС України і мотивований розглядом справи без залучення професійної спілки «Правозахисники країни» у статусі третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, то ці доводи Суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки вирішення цього спору та ухвалення судових рішень не має безпосереднього впливу на права, свободи, інтереси та (або) обов`язки зазначеної особи.
Отже, доводи касаційної скарги про порушення норм процесуального права, які слугують обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, є частково обґрунтованими та загалом підтверджують наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду суду слід врахувати наведене та ухвалити законне й обґрунтоване рішення за результатами повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їхній сукупності.
За наявності безумовної підстави для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд, суд касаційної інстанції позбавлений можливості надати правову оцінку законності й обґрунтованості оскаржуваних судових рішень у контексті решти доводів касаційної скарги.
Отже, касаційну скаргу належить задовольнити частково.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 травня 2023 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Львівського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………….

……………………………….

……………………………..
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду