Справа № 306/1808/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

22 лютого 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,
       з участю секретаря Гусоньки З.П.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Новікової Інни Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 10 травня 2023 року (у складі судді Жиганської Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні неповнолітнього відповідача ОСОБА_5 – орган опіки та піклування Свалявської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, і визнання прав власності в порядку спадкування за законом, -
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2021 р. ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Новікової І.С., звернулася до суду з позовом, у якому просила:
-Встановити факт спільного проживання спадкоємця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкодавцями ОСОБА_6 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 на момент їх смерті;
-Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька – ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заявлені вимоги обґрунтовані такими обставинами.
ОСОБА_6 на праві приватної власності (на підставі договору про індивідуальне житлове будівництво № 1436 від 13.10.1956 р.) належав житловий будинок АДРЕСА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, після чого на вказаний житловий будинок відкрилася спадщина. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік ОСОБА_6 – ОСОБА_7 ОСОБА_1 (позивач) є донькою померлих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 
25.08.2021 р. позивач звернулася до Свалявської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батьків, однак із постанови Свалявської державної нотаріальної контори № 407/02-31 від 25.08.2021 р. убачається, що спадкові справи після смерті ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) і ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) не заведені, із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавців до нотаріуса ніхто не звертався, а ОСОБА_1 на день смерті батьків не була зареєстрована разом із ними за однією адресою, у зв`язку з чим є такою, що не прийняла спадщину та пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини.
Відповідно до повідомлення № 268 відділу «Центр надання адміністративних послуг» Свалявської міської ради від 17.08.2021 р. на день смерті ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
На день смерті ОСОБА_7 були зареєстровані: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Відповідно до повідомлення виконкому Свалявської міської ради Закарпатської області № 1563/02-13 від 24.05.2021 р. на день смерті ОСОБА_8 були зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Згідно з актом обстеження проживаючих осіб у житловому будинку на території Неліпинської сільської ради від 17.08.2021 р. у період з 2007 р. разом із ОСОБА_1 (позивачем) проживали її батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до дня їх смерті, що можуть підтвердити свідки.
Оскільки місцем постійного проживання спадкодавців на момент їх смерті було АДРЕСА_1 , то ОСОБА_1 є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті своїх батьків.
ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 є племінниками позивача ОСОБА_1 , дітьми її рідної сестри ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 . Оскільки ОСОБА_8 померла до спливу 6-ти місяців після смерті свого батька ОСОБА_7 , у спірних правовідносинах має місце спадкова трансмісія, а тому ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 для реалізації спадкової трансмісії мали вчинити дії щодо прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця ОСОБА_7 , проте спадкові справи щодо майна ОСОБА_7 не заведено, фактично вказані особи не прийняли спадщину.
ІНФОРМАЦІЯ_13 померла ОСОБА_9 , дітьми якої є ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , однак оскільки їх мама – ОСОБА_9 , не реалізувала своє право спадкової трансмісії після смерті своєї матері – ОСОБА_8 , то і вони не мають прав на домоволодіння АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 зверталася до органів ЗАГСу щодо реєстрації смерті батьків і сестри ОСОБА_8 , несла витрати на їх поховання і встановлювала надгробні пам`ятники, взяла на себе всі витрати по утриманню спадкового майна, яке знаходиться у АДРЕСА_2 , зокрема: 01.02.2010 р. уклала договір із Свалявським РК ПВВ про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення та погасила борги по оплаті за надані послуги з водопостачання та водовідведення; оплатила відновлення газопостачання у будинку.
Рішенням Свалявського районного суду від 10.05.2023 р. позов задоволено частково:
-Встановлено факт проживання ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 на момент їх смерті разом з дочкою ОСОБА_1 ;
-У задоволенні вимоги про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовлено.
У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Новікова І.С., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити; встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 разом зі спадкодавцями ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на момент їх смерті за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батьків.
Посилається на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
Узагальнені доводи скарги зводяться до того, що встановлюючи юридичний факт проживання ОСОБА_6 і ОСОБА_11 разом із ОСОБА_1 на момент їх смерті та зазначаючи, що таке проживання не було постійним і не призводить до виникнення у позивача права на спадкове майно, суд по суті встановив факт, який не має жодного юридичного значення, і допустив надмірний формалізм, адже цілком зрозуміло, що ОСОБА_1 заявлено саме про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцями на момент їх смерті, яке підтверджено належними та допустимими доказами.
У письмовому відзиві ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення – без змін.
Узагальнені заперечення зводяться до такого:
-Апеляційна скарга є необґрунтованою і такою, що за своїм змістом фактично змінює позовні вимоги, заявлені в суді першої інстанції;
-Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться, тобто самого лише факту спільного (а не постійного) проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо для прийняття спадщини;
-Правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Новікова І.С., підтримала скаргу в повному обсязі. Представник ОСОБА_3 – адвокат Сабов І.І., не визнав скарги через необґрунтованість наведених у ній доводів, які не спростовують висновків суджу першої інстанції.
Решта учасників справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені, що підтверджується розписками, довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber», довідками про доставку електронного листа й оголошенням про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (т.2, а.с.40-47).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду – без змін, із таких мотивів.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи не підтверджено та позивачем не доведено вимоги про визнання за нею права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батьків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Зокрема, з огляду на те, що позивач не просив установлення і не довів факту постійного проживання позивача з батьками. Проживання останніх у с. Вовчий було зумовлено необхідністю догляду за ними, позаяк такі самостійно себе обслуговувати не могли, як і не могли (з пояснень сторін і показань свідків) у силу хвороби самостійно приймати рішення щодо визначення свого місця проживання.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Довід апеляційної скарги не спростовує висновків суду першої інстанції і не дає підстав для скасування оскарженого рішення у зв`язку з наступним.
Згідно з положеннями ст. 1268 ч.1-ч.3 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним (зокрема, постанова від 23.12.2019 у справі № 303/1816/17).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що фактично прийняла спадщину після смерті своїх батьків, так як проживала разом зі спадкодавцями за адресою: АДРЕСА_1 . 
При цьому, не оспорюється і не заперечується, що ОСОБА_1  не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків, а в спадковому житловому будинку АДРЕСА_2 не проживала. 
Суд першої інстанції правильно встановив, що спільне проживання спадкодавців із донькою ОСОБА_1 у с. Вовчий було зумовлено необхідністю догляду за ними, позаяк такі в силу хвороби та віку не могли самостійно приймати рішення щодо визначення свого місця проживання.
При цьому, інша вимога – про визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_6 , є похідною.
Окрім того, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 скористалася професійною правничою допомогою адвоката, починаючи з підготовки позовної заяви та участі такого в судових засіданнях, а тому висновок суду першої інстанції про звернення позивача до суду з неналежною вимогою не може бути розцінений як надмірний формалізм.
Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу адвоката Новікової Інни Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Рішення Свалявського районного суду від 10 травня 2023 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 06 березня 2024 р.
Судді: