Номер провадження: 22-ц/813/6815/23 
Справа № 522/15574/22
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Ковтун Ю.І. 01 червня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за час вимушеного прогулу за період з 23 жовтня 2021 року по 07 листопада 2022 року у сумі 371106,70 грн. із утриманням із цієї суми податків та обов`язкових неподаткових платежів. Просила допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення присудженого ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у розмірі 29068,41 грн. з утриманням із цієї суми податків та обов`язкових неподаткових платежів.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Стягнуто з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь ОСОБА_1 середній заробіток за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за час вимушеного прогулу за період з 23 жовтня 2021 року по 07 листопада 2022 року у сумі 369584,07 грн. з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення присудженого ОСОБА_1 середнього заробітку за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за один місяць у розмірі 29068,41 грн., з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави.
У квітні 2023 року від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Щукіна О.С. до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень.
Додатковим Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі було задовольнлено частково.
Стягнуто з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
В апеляційній скарзі представник Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розмір витрат за надання правничої допомоги ОСОБА_1 є необґрунтованим та непропорційним до предмету спору.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Як вбачається зі змісту рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2023 року, судом не було вирішено питання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, у зв`язку із чим виникла потреба в ухваленні додаткового рішення.
Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Крім того, ч. 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обставин, викладених у заяві про стягнення судових витрат, представником позивачки адвокатом Щукіним О.С. було надано суду першої інстанції копії наступних документів: договору про надання правової допомоги № 81/21 від 25 серпня 2021 року між Адвокатським бюро «Олександра Щукіна» та ОСОБА_1 ; додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги від 25 серпня 2021 року № 81/21; акт № 2/23 приймання-передачі юридичних послуг з професійної правової допомоги від 14 квітня 2023 року; детальний опис робіт виконаних адвокатом від 14 квітня 2023 року; прибутковий касовий ордер № 14/04/2023/1 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 14 квітня 2023 року № 14/04/2023/1, відповідно до яких прийнято від ОСОБА_1 10000 грн. Підстава: оплата вартості юридичних послуг з професійної правничої допомоги за Договором № 81/21 від 25 серпня 2021 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Врахувавши особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з врахуванням складності справи та критерій розумності її розміру, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення, у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.
Доводи апеляційної скарги представника Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про те, що розмір витрат за надання правничої допомоги ОСОБА_1 є необґрунтованим та непропорційним до предмету спору, є безпідставними та такими, що не підтверджені жодним доказом.
Також колегія суддів враховує, що додаткове судове рішення суду першої інстанції, ухвалене у порядку ст. 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі та не може існувати окремо від нього. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 761/15741/17 та від 26 липня 2023 року у справі № 754/4352/21.
З урахуванням наведеного, оскільки постановою Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2023 року було залишено без змін, то підстав для скасування додаткового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

                       постановила:
               
Апеляційну скаргу представника Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 05 січня 2024 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе