П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  в/560/10020/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Блонський В.К. 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
12 січня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2023 року позивач, ОСОБА_2 , звернувся в суд із заявою про перегляд рішення у зв`язку із виключними обставинами, та просив:
- скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 560/10020/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області;
- ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.
Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 31.10.2023 визнав неповажною причину пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 із заявою про перегляд рішення за виключними обставинами. Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв`язку із виключними обставинами у справі №560/10020/21, повернув заявникові без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги позивач посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29.09.2022 по справі №500/1912/22, відповідно до якого суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними та касаційними скаргами, іншими процесуальними документами протягом усього періоду воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в жовтні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення по справі №560/10020/21, в якій просив:
- скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 560/10020/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області;
- ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування своїх вимог заявник зазначав, що істотною обставиною, яка не була встановлена судом та не була відома на час розгляду справи в суді є те, що Перший сенат Конституційного Суду України 13 вересня 2023 року у справі №3-51/2021(115/21), за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України ухвалив Рішення. Таким Рішенням Положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення“ Бюджетного кодексу України у частині, за якою норми і положення статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано неконституційним та таким, що утрачає чинність із дня ухвалення цього Рішення. 
Вказував, що 15 вересня 2023 року йому стали відомі ці обставини, які вважає істотними для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.10.2023 заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Запропоновано заявнику пояснити, чи дійсно заява подана в порядку перегляду справи за нововиявленими обставинами, адже підставою зазначено, зокрема, рішення Першого сенату Конституційного Суду України №3-51/2021 (115/21) від 13.09.2023, з урахуванням п.1 ч. 5 ст. 361 КАС України, відповідно до якого підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане. Тобто, вказати: заява подана на підставі ч.2 ст.361 КАС України чи на підставі ч.5 ст.361 КАС України з урахуванням строків подання відповідних заяв, зокрема, подання клопотання, відповідно до вимог п.4 ч.3 ст.364 КАС України чи іншого вказаного у главі 3 КАС України (Перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами) .
26.10.2023 на виконання вимог ухвали суду від 25.10.2023 до суду надійшла заява про перегляд рішення у зв`язку із виключними обставинами, в якій ОСОБА_1 , керуючись п.1 ч. 5 ст. 361 КАС України, просив:
- скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 560/10020/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області;
- ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.
Також 26.10.2023, на виконання вимог ухвали від 25.10.2023, заявник разом із заявою про перегляд рішення у зв`язку із виключними обставинами подав клопотання про поновлення пропущеного з поважних причин строку. Клопотання обґрунтоване тим, що 18.09.2023 заявник звернувся до Сьомого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд рішення у цій справі у зв`язку із нововиявленими обставинами.
23.10.2023 Сьомий апеляційний адміністративний суд, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами Постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, ухвалив: заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами Постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2022 повернув заявнику без розгляду.
Заявник вважає, що причини пропуску ним строку звернення до суду є поважними, так як, останній, не маючи юридичної освіти, подав заяву про перегляд справи за виключними обставинами не до суду першої інстанції, а до апеляційної інстанції, яка теж прийняла рішення у цій справі.
Так, відповідно до п.1 ч.5 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Разом з тим,  п.4 ч.1 ст. 363 КАС України визначено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано, зокрема, з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.
Згідно п.4 ч.3 ст. 364 КАС України до заяви додаються, зокрема, у разі пропуску строку на подання заяви - клопотання про його поновлення.
При цьому, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з незалежних від сторони обставин унеможливила своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Таких висновків дійшов Верховний Суд, зокрема у постанові від 19.01.2021 у справі №300/1411/19.
Тобто, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними .
Як встановлено судом першої інстанції, Перший сенат Конституційного Суду України 13 вересня 2023 року у справі №3-51/2021(115/21), за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України ухвалив Рішення. Цим Рішенням Положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення“ Бюджетного кодексу України у частині, за якою норми і положення статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано неконституційним та таким, що утрачає чинність із дня ухвалення цього Рішення. Вказане Рішення оприлюднене 13.09.2023.
До суду заявник звернувся з цією заявою 24.10.2023, тобто, з пропущенням строку звернення, зазначеного у п.4 ч.1 ст. 363 КАС України.
Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, юридична необізнаність, на яку посилається заявник, не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили йому з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №540/2097/18.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, наведені у клопотанні, не можна визнати поважними. Інших обґрунтувань з відповідними доказами поважності пропуску вказаного строку, клопотання не містить.
Доводи апеляційної скарги із посилання апелянтам на висновки Верховного Суду України у справі №500/1912/22 у постанові від 29 вересня 2022 року, колегія суддів вважає необґрунтованими зважаючи на наступне.
Питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 04.04.2023 у справі № 140/1487/22, від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18, від 23.12.2022 у справі № 760/5369/19, від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, від 02.06.2022 у справі у №757/30991/18-а.
Так, у вищевказаних постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.
Проте апелянтом не наведено доводів та доказів, яким саме чином введення воєнного стану вплинуло на його обов`язок своєчасно подати апеляційну скаргу.
Факт введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року є загальновідомим, проте, сам по собі не є підставою для поновлення пропущеного строку, встановленого законом для вчинення процесуальної дії.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20.11.2023 у справі №120/18501/21-а та від 16.11.2023 у справі №160/19361/22.
Саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не можуть бути поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги без зазначення конкретних обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду з апеляційною скаргою, та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на подання апеляційної скарги. Окрім загальних фраз та посилання на введений воєнний стан, апелянт жодним чином не обґрунтував та не надав жодних доказів на підтвердження того, яким саме чином введення воєнного стану перешкодило апелянту звернутись до суду у встановлений КАС України строк.
Вищенаведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22.
Таким чином, в даному випадку висновки Верховного Суду України у справі №500/1912/22 у постанові від 29 вересня 2022 року, є нерелевантими в даному випадку, оскільки апелянтом не обґрунтовано, яким чином введення воєнного стану вплинуло на неможливість подати заяву у визначений законом строк.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв`язку із виключними обставинами у справі №560/10020/21.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.