ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 січня 2024 року 	м.Суми	

Справа №583/1375/23 
Номер провадження 22-ц/816/71/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кудіна Олександра Михайловича
на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2023 року про закриття провадження у справі, в складі судді Яценко Н.Г., постановлену у м.Охтирка, повний текст якої складено 31 серпня 2023 року,

                                                                     в с т а н о в и в:  
     
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2023 року закрите провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, - у зв`язку з відсутністю предмету спору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Кудін О.М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду про закриття провадження у справі та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. 
Вважає помилковим висновок суду про відсутність предмета спору щодо усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Вказує, що судом першої інстанції не враховані фактичні обставини у справі, які свідчать про наявність спору між сторонами щодо користування спірною квартирою. У випадку невизнання позовних вимог одним з відповідачів, суд повинен ухвалити рішення по суті справи, а не закривати провадження з мотивів відсутності спору між сторонами. Зазначає, що закриваючи провадження у справі, суд фактично позбавив позивача доступу до правосуддя.
Відповідачі правом на подання відзиву не скористались.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Закриваючи провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з відсутності між сторонами спору щодо усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, з огляду на визнання відповідачами суб`єктивного права позивача на належну йому на праві спільної сумісної власності квартиру та відсутністю з даного приводу з їх сторони заперечень проти вселення позивача у спірну квартиру. Крім того, відповідачами були вжиті активні дії по наданню позивачу ключів від спірної квартири, внаслідок чого останній може реалізувати своє право користування належним йому на праві спільної сумісної власності нерухомим майном.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 7) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.  
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.
Поряд з цим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року, справа № 456/647/18 та від 13 травня 2020 року, справа № 686/20582/19, на які посилався суд першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом вселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї у квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей вказаної житлової квартири; зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні майном.
Позовні вимоги мотивував тим, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності йому та його матері – відповідачці у справі ОСОБА_4 , однак фактично у цій квартирі проживають його рідна сестра ОСОБА_2 з членами її родини, які більше 10 років тому самовільно заселилася до квартири без згоди власників. На неодноразові звернення позивача про звільнення належної йому квартири ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 відповідали категоричною відмовою, оскільки добровільно залишати спірну квартиру наміру не мають, що стало причиною звернення до суду з даним позовом.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, зазначивши, що питання про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном необхідно вирішити в судовому порядку.
Тобто, предметом свого позову ОСОБА_1 зазначив – вселення його та членів його сім`ї у квартиру; зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надати йому ключі від вхідних дверей вказаної житлової квартири; зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні майном.
При цьому, про наявність спору свідчить те, що позивач з членами своєї сім`ї не вселився до спірної квартири, а відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнає. Про існування між сторонами спору свідчать звернення позивача до правоохоронних органів та до ОСББ з приводу перешкод в користуванні належним йому майном.
Колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані фактичні обставини у справі, які свідчать про наявність спору між сторонами щодо користування спірною квартирою, а закриття провадження у справі позбавляє позивача права на об`єктивний розгляд позовних вимог та на доступ до правосуддя.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність предмету спору та безпідставно закрив провадження у справі.
У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.
Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що оскаржувана ухвала відповідно до положень п. п. 1, 3, 4  ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Охтирського міськрайонного суду Сумської області.
Питання про відшкодування судових витрат за апеляційний перегляд ухвали підлягає вирішенню судом першої інстанції по завершенню розгляду справи по суті.
Керуючись ст. ст. 367-369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4  ч.1 ст. 379,  ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний  суд

                                                                           п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кудіна Олександра Михайловича задовольнити.
Скасувати ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2023 року про закриття провадження у справі, а справу направити для продовження розгляду до Охтирського міськрайонного суду Сумської області. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов