Номер провадження: 22-ц/813/2129/24 
Справа № 513/293/23
Головуючий у першій інстанції Миргород В.С.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.01.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання – Пухи А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Конова Людмила Миколаївна
на рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 червня 2023 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання та про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

встановив:
У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просила змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року у справі №513/63/16-ц та стягнути з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно, до повноліття найстаршої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 та по 500 грн, щомісяця до повноліття молодшої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи до зміни матеріального, сімейного стану сторін, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 29 січня 2016 року. Рішення звернуте до виконання. 
Син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою на знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач протягом 7 років ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, станом на 19 вересня 2023 року заборгованість по сплаті аліментів складає 155 850, 77 грн. 
Стягнута за рішенням суду сума аліментів наразі є недостатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на теперішній час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні неповнолітньої дитини.
Відповідач є працездатною особою, проходить службу в ЗСУ, отримує офіційне грошове забезпечення, тобто має можливість сплачувати аліменти. 
У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення терміну навчання, тобто до 30 червня 2026 року.
В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що на цей час донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є повнолітньою та навчається на денній формі навчання, на факультеті «Менеджмент», готельно-ресторанної справи та туризму Міжнародного гуманітарного університету на 1 курсі. Тривалість навчання з 01 жовтня 2022 року по 30 червня 2026 року. З метою продовження навчання доньки потрібна матеріальна допомога від батька. Відповідач є працездатною особою, проходить службу в ЗСУ, отримує офіційне грошове забезпечення, тобто має можливість сплачувати аліменти. 
У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2016 року по 19 січня 2023 року в розмірі 155 880, 77 грн.
В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн, щомісячно, до повноліття найстаршої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 та по 500 грн, щомісяця до повноліття молодшої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи до зміни матеріального, сімейного стану сторін, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 29 січня 2016 року. 
Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач не сплачував аліменти за рішенням суду в результаті чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 19 січня 2023 року становить 155 850, 77 грн, пеня за прострочення сплати аліментів, складає 1 600 609, 37 грн. 
Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 29 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Змінено спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року у справі № 513/63/16-ц. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з дня набрання рішенням законної сили, припинено стягнення аліментів на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року у справі №513/63/16-ц. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання починаючи з 28 лютого 2023 року до 30 червня 2026 року. Допущено негайне виконання рішення у справі в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, у межах суми платежу за один місяць. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , 31 січня 2005 року на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року у справі №513/63/16-ц, в розмірі 109471, 77 грн. 
Вирішено питання стосовно судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник адвокат – Конова Л.М. просить скасувати рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 червня 2023 року у частині стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дитини доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі частини від усіх видів його заробітку( доходу) щомісячно, на період навчання, починаючи з 28.02.2023 до 30.06.2026 року, а також в частині стягнення з нього на користь позивачки неустойки ( пені) за прострочення зі сплати аліментів на утримання дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року у розмірі 109471,77 грн, та в частині стягнення з нього на користь держави судового збору у сумі 3220, 80 грн та на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн, і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні таких вимог ОСОБА_2 .
За доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , висновки суду в оскаржуваній частині рішення є помилковими до яких суд дійшов з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, оскільки скаржник вважає, що позивачкою не доведено підстав її позову у цій частині, зокрема, обставин щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 на період її навчання у вказаному вище розмірі, при цьому скаржник вважає, що позивачка має можливість самостійно забезпечити потреби доньки на період навчання, про що свідчить оплата ОСОБА_2 вартості навчання в університеті у розмірі 9000 грн., водночас скаржник вказує про свій незадовільний стан здоров`я. Щодо свого доходу скаржник зазначає, що довідка 5-ок від 18 травня 2023 року не містить сум, які він отримував, перебуваючи у ЗСУ, окрім того 15 травня 2023 року його було звільнено в запас.
Щодо розрахунку пені за прострочення зі сплати аліментів, наданого позивачкою, який прийнятий судом першої інстанції, скаржник зауважує, що такий є некоректним, оскільки проведений на підставі наданого виконавцем розрахунку заборгованості, який не включає часткового погашення ним як боржником заборгованості у 2021-2023 роках.
Також скаржник вважає, що судом невірно стягнуто з нього судовий збір, оскільки він звільнений від його сплати на підставі п.13 ст.1 ст.5 ЗУ “Про судовий збір”, як учасник бойових дій, а розмір понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу на його думку є неспівмірним складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.
25 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Манова І.М., направила до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому заперечуючи проти її задоволення вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині законним, тому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника скаржника адвоката Конову Л.М. та представника позивачки адвоката – Манову І.М. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.
Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с.12-13,37, 122).
Заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 24 травня 2014 року розірвано шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем (а.с.14).
05 вересня 2020 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_7 , після реєстрації цього шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_8 » (а.с.60).
Рішенням Саратського районного суду Одеської від 14 березня 2016 року з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуто аліменти в розмірі 500 грн., щомісяця до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи до зміни матеріального, сімейного стану сторін, з індексацією, відповідно до закону, починаючи з 29 січня 2016 року (а.с.15).
При примусовому виконанні виконавчого листа у справі №513/63/16 від 01 квітня 2016 року, виданого Саратським районним судом Одеської області 14 березня 2016 року, який перебуває на виконанні Саратського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник ОСОБА_1 повинен був сплатити з 29 січня 2016 року по 19 січня 2023 року аліменти на дітей за рішенням суду в розмірі 155850, 77 грн, з урахуванням уточненого розрахунку заборгованості боржника та суми, яку він сплатив 57711 грн, заборгованість по сплаті аліментів складає 109471-77 грн. ( а.с.11, 219).
З Договору про надання освітніх послуг №073-035-1БД від 05 вересня 2022 року, строк дії якого становить з 01 жовтня 2022 року по 30 червня 2026 року укладеного між Міжнародним гуманітарним університетом, з однієї сторони та ОСОБА_9 , з другої сторони убачається, що позивачка в інтересах дочки: ОСОБА_6 уклала договір, згідно якого за рахунок коштів замовника, виконавець – Міжнародний гуманітарний університет бере на себе зобов`язання здійснити навчання студента за денною формою навчання, освітньою послугою – освітні послуги в системі вищої освіти, ступенем вищої освіти – Бакалавр, спеціальність 073 Менеджмент (а.с.63).
Згідно довідки №134 від 04 жовтня 2022 року ОСОБА_6 є студенткою 1 курсу ОР «Бакалавр» факультету Менеджменту, готельно-ресторанної справи та туризму Міжнародного гуманітарного університету, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивачка провела оплату послуг Університету за 1 семестр навчання в розмірі 9000 грн. Розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти встановлюється в сумі 76 800 грн. (а.с. 63-67).
Згідно довідки від 29 серпня 2022 року ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 червня 2023 року у частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання колегія суддів зауважує про таке.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.
Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Стосовно доводів скаржника про недоведеність позивачкою обставин щодо його можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання апеляційний суд зауважує про те, що звертаючись до суду з такими вимогами ОСОБА_2 вказала, що відповідач проходить служби у ЗСУ, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит начальника Білгород-Дністровського районного ТЦК та соціальної підтримки, відповідно до якої ОСОБА_1 був призваний на військову службу 14 травня 2022 року, що підтвердив і не заперечував відповідач під час вирішення судом справи надавши суду довідку про проходження служби в ЗСУ від 29 серпня 2020 року.
Виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України здійснюється відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", додатками 1, 2, 12 і 13 до якої визначено розміри посадових окладів.
Колегія суддів зауважує, що тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
Водночас, обставин щодо не можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки яка продовжує навчання, якими заперечується такі позовні вимоги, відповідачем не доведено, оскільки не надано доказів на підтвердження того, що з певних підстав останній не отримує грошове забезпечення військовослужбовця визначене законом.
При цьому колегія суддів зауважує, що додана до апеляційної скарги довідка форми ок-5 МФУ від 18 травня 2023 року, в якості доказу на підтвердження обставин стосовно не отримання ОСОБА_1 доходу у 2023 року, апеляційним судом не приймається, оскільки така не подавалася відповідачем до суду під час вирішення справи, і скаржником не наведено обставин щодо неможливості її подання, до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього ( ч.3 ст. 367 ЦПК України).
Щодо посилань скаржника на вивільнення 15 червня 2023 року в запас колегія суддів зауважує, що відповідач таких обставин суду першої інстанції не повідомляв, а стосовно долученої до апеляційної скарги копії військового квитка із відповідним записом від 15 червня 2023 року, колегія суддів також зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, водночас таких обставин апеляційному суду не доведено.
Водночас колегія суддів звертає увагу скаржника на передбачену ст.192 СК України можливість платника аліментів звернутись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів у випадку зміни матеріального стану або погіршення здоров`я.
Колегія суддів також не приймає і надані відповідачем виписки з медичної карти амбулаторного хворого, в якості доказу на підтвердження того, що стан його здоров`я унеможливлює або суттєво обмежує його здатність надавати утримання повнолітній дитині, яка продовжує навчання, оскільки з таких неможливо встановити розлад здоров`я платника аліментів, який би зумовив стійку втрату його працездатності.
Стосовно посилань скаржника щодо оплати позивачкою ОСОБА_2 вартості навчання повнолітньої дочки ОСОБА_4 в університеті у вказаному вище розмірі, що на його думку свідчить про можливість останньої самостійно надавати доньці матеріальну допомогу на період її навчання, колегія суддів зауважує, що батьки мають рівні права та обов`язки, зокрема, по утриманню дитини яка потребує такої допомоги, яку як встановлено судом відповідач має можливість надавати.
З огляду на наведене, встановивши, що повнолітня дитина, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає разом з позивачкою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітньої дитини на період навчання. 
Разом з цим, визначаючи розмір таких аліментів, які підлягають стягненню з відповідача судом першої інстанції не враховано, що обов`язок утримувати дітей до їхнього повноліття та у разі продовження ними навчання покладається на обох батьків, а не лише на одного з них, при цьому суд не врахував матеріальне становище сторін, стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір доходів отриманих відповідачем та відсутність у справі доказів про розмір доходів позивачки, що апеляційний суд вважає призвело до дизбалансу у обов`язках батьків щодо утримання дитини.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Таким чином, законодавець за вказаними правовідносинами визначив 1/3 частину заробітку платника аліментів із розрахунку на двох дітей.
Відтак, враховуючи доводи апеляційної скарги, встановлені у справі обставини, зокрема, сплату відповідачем аліментів на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_1 , з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання який визначити у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, оскільки такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім та буде відповідати достатньому життєвому рівню самого платника аліментів.
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 — 30).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 червня 2023 року у частині стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів 109471, 77 грн, колегія суддів зауважує про таке.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів до суми заборгованості 109471, 77 грн, розмір якої суд визначив згідно розрахунку заборгованості по аліментах складеного державним виконавцем Саратського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) станом на 19 травня 2023 року, який на відміну від долученого позивачкою до позовної заяви враховує часткове погашення боржника заборгованості у 2021, 2022 та 2023 роках.
Судом також встановлено, що обчислюючи розмір неустойки (пені) за період із січня 2016 року до 19 січня 2023 року, позивачка виходила із суми заборгованості за аліментами, яка станом на 19 січня 2023 року становить 155 850, 77 грн, тобто без урахування здійснення ОСОБА_1 часткових платежів.
Проте, оцінюючи вказаний вище розрахунок пені, суд всупереч встановленим обставинам у справі виснував про його відповідність вимогам закону та поклав його в основу рішення в частині, що оскаржується відповідачем.
Вказаний висновок колегія суддів, вважає помилковим, а доводи скаржника у цій частині слушними з огляду на таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. 
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. 
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Водночас, ураховуючи викладене вище та обставини щодо здійснення відповідачем часткових платежів з погашення заборгованості зі сплати аліментів у 2021, 2022 та 2023 роках, колегія суддів звертає увагу, що розмір пені зі сплати аліментів, що утворився до початку здійснення відповідачем ОСОБА_1 часткових погашень, тобто станом на липень 2021 року вже становив 852 327,75 грн, отже помилкове врахування судом першої інстанції наданого позивачкою розрахунку, не вплинуло на правильність розміру неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів, яка була зменшена судом до суми заборгованості, тобто до 109 471, 77 грн.
Доводи скаржника про те, що судом помилково стягнуто з нього судовий збір, оскільки він звільнений від його сплати на підставі п.13 ст.1 ст.5 ЗУ “Про судовий збір”, як учасник бойових дій колегія суддів відхиляє, виходячи з такого.
Згідно із пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України “Про судовий збір” учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження №14-730цс19) зазначено, що "відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження №11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №490/8128/17 (провадження №К/9901/166/18, К/9901/30220/18)".
ОСОБА_1 є відповідачем у цій справі, предметом позову є стягнення аліментів та неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів, який не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій.
Отже ОСОБА_1 за обставинами цієї справи не є особою, яка звільнена від сплати судового збору.
Щодо доводів скаржника стосовно неспівмірності складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт розміру стягнутих з нього понесених позивачкою витрат на правову допомогу, колегія суддів зауважує про таке.
За частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не має права втручатися у ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).
Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України.
Два підходи до порядку обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), передбачені статтею 30 Закону про адвокатуру, відрізняються у наступному - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті іншою стороною в порядку компенсації сплаченого адвокату гонорару, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.
Між ОСОБА_2 та адвокатом Мановою І.М. 17 січня 2023 року укладені договори про надання правової допомоги № 4 (а.с.16, 71, 126).
За умовами п.1.2 цього Договору адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до п.п. 4.2., 4.3. розмір за надання правової допомоги Клієнт сплачує адвокату Гонорар в розмірі 15 000 грн, розмір якого не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт.
На підтвердження оплати послуг адвоката Мановой К.С. суду надано квитанції від 22 лютого 2023 року до прибуткового касового ордеру №3, оплата гонорару за договором на суму 5000 грн та від 01 лютого 2023 року до прибуткового касового ордеру №2, оплата гонорару за договором на суму 5000 грн (а.с.18, 70).
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); значенням справи для сторони, результатів розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, а також фактичний розмір їх понесення, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції у цій частині не спростовують.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.4 ч.1, ч.ч.2, 4 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що з вказаних вище підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині потрібно змінити, виклавши його мотивувальну частину щодо стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів в редакції цієї постанови та зменшити розмір стягнутих з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки на період її навчання.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 червня 2023 року у частині стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1/4 до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання починаючи з 28.02.2023 року до 30.06.2026 року.
В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , 31 січня 2005 року, стягнутих на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року у справі №513/63/16-ц, в розмірі 109471, 77 грн рішення суду змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено 05 лютого 2024 року.

Головуючий                                                                        Ю.П. Лозко

Судді:                                                                                М.В. Назарова

                                                                                       Н.В. Стахова