П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/4586/23	

Перша інстанція: суддя Корой С.М.,
повний текст судового рішення
складено 02.10.2023, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
          головуючого судді           -  Джабурія О.В.
                                 суддів  -  Ступакової І.Г. 
                                             -   Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій  та зобов`язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

07 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:
- визнати дії (відмову) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з 17.01.2022 протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 17.01.2022. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вперше 03.02.2022 року та повторно 11.04.2022 року звернулась за призначенням пенсії до територіальних органів Пенсійного фонду України. Рішеннями від 09.02.2022 року та від 19.04.2022 року №155250014810 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років. Страховий стаж обчислювався на підставі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та до нього не було зараховано періоди роботи: протягом вересня 1978 року -  грудня 1998 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 21.09.1978, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки на титульному аркуші зазначена дата народження заявниці - ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не відповідає паспортним даним 16.01.1962; з 08.02.1982 року по 18.08.1989 року, згідно з довідкою від 29.12.2021 №11, оскільки не правильно зазначена дата народження заявниці в наказі про зарахування на роботу, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вказано у позові, при заповненні трудової книжки НОМЕР_2 від 21.09.1978 була допущена помилка, яка перешкоджала позивачу скористатися її правом, закріпленим в статті 46 Конституції України, на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, а саме отримання пенсії. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності документа, що підтверджує стаж роботи. За результатами розгляду заяви 19.09.2022 року Київським районним судом м. Одеси винесено рішення по справі № 947/13990/22, яким задоволено заяву позивача та встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки, наданої для призначення пенсії.
10.11.2022 року позивач втретє звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України з проханням призначити їй пенсію з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, оскільки звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців (03.02.2022) з дня досягнення пенсійного віку тобто з 16.01.2022. Але, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.12.2022 № 20021/17715/B-02/8-1500/22 позивача повідомлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 10.11.2022, а для призначення пенсії за віком з 17.01.2022 року підстави відсутні, оскільки на дати звернення (03.02.2022 та 11.04.2022) судове рішення щодо встановлення факту належності не набрало законної сили, а також судовим рішенням не зобов`язано призначити пенсію з більш раннього періоду.
ОСОБА_1 вважає, що така відмова є безпідставною, необґрунтованою та порушує її конституційні права.
Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що за заявою від 10.11.2022 року та додатково наданими документами, в тому числі копією рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2022 по справі № 947/13990/22 (набрало законної сили 20.10.22), яким встановлено факт належності трудової книжки від 21.09.1978 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 призначена пенсія з 10.11.2022.
Позивач повторно звернулась з заявою про призначення пенсії після спливу трьохмісячного терміну тому пенсію призначили з 10.11.2022 року. 
Отже, як стверджує позивач, дії органів Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні позивачці пенсії за віком з 17.01.2022 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» – є законними та обґрунтованими.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій  - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з 17.01.2022 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 17.01.2022 року – відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 .
03.02.2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.02.2022 року №155250014810 відмовлено позивачу у призначенні пенсії.
У рішенні вказано, що необхідний страховий стаж згідно ст. 26 Закону України №1058-29 років, а страховий стаж позивача складає 28 років 10 днів.
Як зазначено у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.02.2022 року №155250014810 трудову книжку НОМЕР_2 не взято до уваги, так як на титульній сторінці дата народження не відповідає даним паспорту, що є порушенням вимог наказу Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 «Про затвердження інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників». Також, у рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано період з 08.02.1982 року по 18.08.1989 року, оскільки в долученому наказі № 6-К від 03.02.1982 дата народження не відповідає даним паспорту.
11.04.2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.04.2022 року №15250014810 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.
Згідно даного рішення страховий стаж для визначення права на пенсію за віком становить 26 років 08 місяців 14 днів, а страховий стаж позивача становить 20 років 10 місяців 27 днів.
У рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди: роботи протягом вересня 1978 року грудня 1998 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 21.09.1978, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки на титульному аркуші зазначена дата народження заявниці 16.02.1962, яка не відповідає паспортним даним - 16.01.1962; роботи з 08.02.1982 по 18.08.1989, згідно з довідкою від 29.12.2021 № 11, оскільки не вірно зазначена дата народження заявниці в наказі про зарахування на роботу, а саме 16.02.1962.
04.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із заявою, заінтересовані особи – Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій просить суд встановити факт належності їй - ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 ) трудової книжки НОМЕР_1 .
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 19.09.2022 року по справі №947/13990/22, яке набрало законної сили 20.10.2022 року, задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Пенсійний фонд України, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про встановлення факту належності документу, що підтверджує стаж роботи та встановлено факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 08.07.1999 року Київським РВ УМВС України в Одеській області) належить трудова книжка серії НОМЕР_1 від 21 вересня 1978 року, яка видана на ім`я « ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
10.11.2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії.
До даної заяви позивачем було додано, зокрема, рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2022 року по справі №947/13990/22, яке набрало законної сили 20.10.2022 року.
За результатами розгляду даної заяви позивачу з 10.11.2022 року призначена пенсія за віком. 
Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний призначити їй пенсію саме з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 17.01.2022 року, оскільки її звернення за таким призначенням відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку. 
Судом встановлено, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.12.2022 року №20021-17715/В-02/8-1500/22 позивача, зокрема, повідомлено, що за заявою від 10.11.2022 року та додатково наданими документами, в тому числі копією рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2022 року по справі № 947/13990/22 (набрало законної сили 20.10.2022), яким встановлено факт належності трудової книжки від 21.09.1978 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 призначена пенсія за віком з 10.11.2022 року.
У листі зазначено, що для призначення пенсії за віком з 17.01.2022 року підстави відсутні, оскільки на дати звернення (03.02.2022 року та 11.04.2022 року) вищезазначене судове рішення щодо встановлення факту належності не набрало законної сили. Також судовим рішенням не зобов`язано призначити пенсію з більш раннього періоду.
Як зазначено у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 07.12.2022 року №20021-17715/В-02/8-1500/22, оскільки із повторною заявою про призначення пенсії позивач звернулась після спливу трьохмісячного терміну, то пенсію призначено з 10.11.2022 року. 
Вважаючи дії (відмову) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з 17.01.2022 року протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати   пенсій,   надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року /далі - Закон №1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)/.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1)   пенсія   за віком; 2)   пенсія   по інвалідності; 3)   пенсія   у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-ІV,   пенсія   призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли   пенсія   призначається з більш раннього строку, зокрема   пенсія   по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
За змістом ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку)   пенсій   відповідно до   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку)   пенсій   відповідно до   Закону України №1058-IV затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1   (далі - Порядок).
Положеннями пункту 1.7 Порядку №22-1 в редакції чинній на момент звернення позивача за призначенням пенсії передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає   пенсію,   відповідної заяви.
Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення)   пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає   пенсію,   письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів,   то   днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії,   пенсія   призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання   пенсія   перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
У даному випадку, спірним є дата призначення пенсії за віком.
Як встановлено судами, позивач тричі зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою при призначення їй пенсії, а саме:
03.02.2022 року за результатами розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.02.2022 року №155250014810 відмовлено позивачу у призначенні пенсії;
11.04.2022 року за результатами розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.04.2022 року №15250014810 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років;
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи звертаючись перші два рази до управління позивач вчинила всі необхідні для призначення пенсії дії та надала усі можливі та наявні у неї документи, відповідно до яких просила ухвалити рішення.
заявою від 10.11.2022 року та додатково наданими документами, в тому числі копією рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2022 по справі№ 947/13990/22 (набрало законної сили 20.10.22), яким встановлено факт належності трудової книжки від 21.09.1978 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 призначена пенсія з 10.11.2022.
За результатами заяви від 10.11.2022 року, до якої позивачем було надано додатково документи, в тому числі копією рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2022 по справі№ 947/13990/22 (набрало законної сили 20.10.22), яким встановлено факт належності трудової книжки від 21.09.1978 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 призначена пенсія з 10.11.2022 року.  
Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції за результатами розгляду кожної з заяв позивача приймали відповідно до Порядку №22-1 рішення та встановлювали право ОСОБА_1 на одержання пенсії при розгляді всіх поданих документів до кожної з заяв.
Таким чином, оскільки звернення за пенсією за результатами розгляду якого позивачу її призначено (дата звернення – 10.11.2022 року) відбулось пізніше трьох місяців з дня досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку (досягнення позивачем пенсійного віку - ІНФОРМАЦІЯ_4 ), колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності призначення пенсії саме з 10.11.2022 року, тобто з дати відповідного звернення за призначенням.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду   з   прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень   детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності   з   вимогами матеріального та процесуального права.
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року - без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	К.В. Кравченко   І.Г. Ступакова