ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/582/24 Справа № 226/2643/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Клепка Л.І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 226/2643/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачка -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мисечко Катерина Олександрівна, на рішення Димитровського міського суду Донецької області від  22 серпня 2023 року, яке ухвалено суддею Клепкою Л.І. у місті Мирнограді Донецької області  та повне судове рішення складено 29 серпня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Виконавчий комітет Мирноградської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Позовна заява мотивована тим, що  сторони перебувають в шлюбі з 08 вересня 2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . З 13.06.2021 вони з відповідачкою проживають окремо, дитина проживає з ним і знаходиться на його повному утриманні. Він проживає в трикімнатній квартирі, має постійний дохід від підприємницької діяльності та на теперішній час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Відповідачка, яка не працює, освіти і власного житла не має, належної уваги дитині не приділяє, відвідує дитину раз на день протягом 30-40 хвилин. 
Посилаючись на викладене, на підставі п.1 п.2 ст.161 СК України, просив суд визначити місце проживання дитини разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , залишивши дитину на його утриманні і вихованні.
У жовтні 2021 року відповідачка ОСОБА_2 (до розірвання шлюбу ОСОБА_5 ) звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відібрання у нього дитини та визначення місця проживання дитини разом з нею. 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 познайомилася з ОСОБА_1 коли їй було 14 років. Навчаючись в 11 класі, вона завагітніла від нього і 08.09.2020 було зареєстровано їх шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народилася сина ОСОБА_4 . Під час шлюбу між нею та чоловіком виникали постійні суперечки, у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення домашнього господарства. Чоловік дорікав їй на відсутність у неї освіти, професії, на її зайву вагу, яку вона набрала після пологів, на те, що має її утримувати. Він принижував її, цькував, чинив постійний психологічний тиск, що завершувалося скандалами на очах у дитини. 11.06.2021 вона звернулася до адвоката з приводу постійного психологічного тиску на неї з боку чоловіка, та дізналася, що 08.06.2021 той звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу. 
12.06.2021, вона разом з дитиною, залишила відповідача і пішла жити до своїх батьків, за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_2 , пояснивши чоловікові, що вона так більше жити з ним не може, що житиме з батьками та що звернеться до суду з заявою про стягнення з нього аліментів на її утримання та утримання дитини. 
21.06.2021 ОСОБА_1 разом зі своїми батьками приїхав до неї, щоб побачитись з дитиною і обманом забрав у неї сина, що стало приводом для її звернення в той же день до поліції. 
22.06.2021, з метою визначення місця проживання дитини разом з нею, вона звернулася до Служби у справах дітей Виконкому Мирноградської міської ради. Під час розгляду цього питання дитина проживала тиждень з нею, тиждень з батьком. 
15.09.2021 рішенням Виконкому Мирноградської міської ради, на підставі висновку Служби у справах дітей, було прийнято рішення про визначення місця проживання дитини разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 . Натомість, відповідач проігнорував це рішення, і дитину їй не віддав. Дитина залишилася у нього, а їй була надана можливість бачиться з дитиною виключно на його умовах, в період часу з 14.00 до 18.00 год., та під наглядом його батьків, а саме спілкування з дитиною фіксувалося на відеокамеру. Гуляти з дитиною на вулиці їй не дозволялося. 
28.09.2021 вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, а ОСОБА_1 , в свою чергу, з заявою про видачу судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання дитини та запевнив, що зробить все можливе, щоб дитина проживала окремо від неї. 
Зазначаючи на те, що за місцем її проживання для дитини створені всі необхідні умови, що вона отримує дохід у виді щомісячної допомоги на дитину, веде нормальний спосіб життя, алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає, є здоровою, позитивно характеризується, просила суд відібрати дитину у відповідача та визначити місця проживання дитини разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від  22 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Виконавчий комітет Мирноградської міської ради, про визначення місця проживання дитини залишено без задоволення.
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Виконавчий комітет Мирноградської міської ради, про визначення місця проживання дитини задоволено.
Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з матір`ю ОСОБА_3 за її місцем реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 908,00 грн.
В апеляційній скарзі позивач  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мисечко К.О., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що норми національного та міжнародного права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною, а тому суд безпідставно надав перевагу матері у вирішенні спору про місце проживання дитини. Позивач вважає, що місце проживання сина разом з ним відповідає інтересам дитини, він має можливість забезпечувати належні умови проживання, повною мірою займатися його вихованням та не чинити матері перешкод у спілкуванні з сином. Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивач протягом двох років самостійно виховує сина та за цей час у дитини з батьком та батьками позивача створилися міцні зв?язки, тому розірвання цих зв?язків, шляхом кардинальної зміни місця проживання дитини та оточення, негативно вплине на емоційний, психологічний та фізичний стан дитини. Також, просить врахувати ту обставину, що за весь час батьки відповідачки жодного разу не відвідали онука.
Зазначає, що судом порушено порядок розгляду заяви про відвід, а саме заява була подана 19 липня 2023 року, а розглянута лише 25 липня 2023 року, суддею, який розглядає спір по суті, без передачі даного питання на розгляд іншому судді.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази  надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи,    ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Павлова О.О., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його адвоката Мисечко К.О.. які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, відповідачку ОСОБА_2 та її представника адвоката Павлову О.О., які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у шлюбі з 08.09.2020 року. Шлюб зареєстрований Мирноградським міським відділом актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (т.1 а.с.11). На час реєстрації шлюбу відповідачці було 17 років, тому шлюб був зареєстрований відповідно до ч.3 ст.23 Сімейного Кодексу України.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 (т. 1 а.с.12)
Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Координаційним комітетом самоорганізації населення м.Мирноград №31/4 від 01.07.2021, позивач ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , де також значаться зареєстрованими батьки позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с.3).
Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за місцем проживання своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 , який на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2005 належить її матері ОСОБА_8 (т. 1 а.с.46-47). Власного житла відповідачка не має.
Позивачу ОСОБА_1 на праві власності, набутого в порядку спадкування за заповітом, належить трикімнатна квартира, жилою площею 38,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1а.с.121).
Позивач ОСОБА_1 з 12.02.2011 працює у ВП Шахта «Центральна» ДП «Мирноградвугілля» електрослюсарем підземним, з 08.09.2021 перебуває у відпустці по догляду за сином ОСОБА_4 до досягнення ним трирічного віку по 25.09.2023 (т. 1 а.с.122,123). Крім того, є фізичною особою-підприємцем (т. 1 а.с.13).
Відповідачка ОСОБА_2 офіційного працевлаштування не має, згідно довідки УСЗН Мирноградської міської ради №474 від 29.09.2021 перебуває на обліку в УСЗН Мирноградської міської ради та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. до досягнення дитиною трирічного віку, до ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с.40).
Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебувають, вад здоров`я, які б перешкоджали вихованню дитини, не мають (т. 1 а.с. 43, 45,141-143,158-159). Обидва в побуті за місцем свого проживання, а позивач ОСОБА_1 і за місцем своєї роботи, характеризуються позитивно, як люблячі батьки (т. 1 а.с.42,123,126).
Згідно інформації КНП «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» №606 від 21.07.2021, дитина ОСОБА_6 знаходиться під наглядом сімейного лікаря. З моменту спостереження дитина є здоровою, щеплена за віком. Рекомендації лікаря, які надавалися матері новонародженої дитини, виконувались у повному обсязі (т. 1 а.с.169).
Згідно Акту обстеження умов проживання від 08.07.2021, здійсненого спеціалістами Служби у справах дітей за дорученням органу опіки і піклування у зв`язку з розв`язанням спору між батьками про визначення місця проживання дитини, в квартирі ОСОБА_1 , розташованій за адресою: АДРЕСА_3 , в наявності меблі та побутові прилади, виділено кімнату для дитини, в якій знаходиться ліжко, дитяче ліжко, тумбочка. Санітарно-гігієнічні норми дотримані. В зазначеній трикімнатній квартирі, загальною площею 64,5 кв.м, проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та його син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стосунки між усіма членами родини теплі, доброзичливі, засновані на повазі. ОСОБА_1 та його батьки наполягають на проживанні малолітньої дитини в їх родині (т. 1 а.с.124).
Відповідно до Акту обстеження умов проживання відповідачки ОСОБА_9 від 13.07.2021 за адресою: АДРЕСА_2 , здійсненого представником Служби у справах дітей на виконання доручення органу опіки і піклування, пов`язаного з розв`язанням спору між подружжям ОСОБА_5 з приводу визначення місця проживання дитини, санітарного-гігієнічні норми за місцем проживання ОСОБА_9 також задовільні. Крім будинку, що складається з двох жилих кімнат, є літня кухня, в якій є повноцінна житлова кімната, ванна, кухонний куточок. Будинок з пічним опаленням, з заведеним водопостачанням; є меблі, в тому числі дитяче ліжко, в необхідній кількості побутова техніка. Є іграшки, дитячі речі, засоби гігієни. За вказаною адресою, крім ОСОБА_9 , проживають і мають постійне місце реєстрації її батьки - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . В традиціях сім`ї - спільне подолання труднощів та взаємодопомога. ОСОБА_9 та її рідні наполягають на тому, щоб малолітня дитина проживала з матір`ю, у їхній родині (т. 1 а.с.51).
Згідно з висновками Мирноградського міського центру соціальних служб, прийнятими на виконання п.72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, від 15.07.2021 та 27.07.2021, було встановлено, що в сім`ї наявні ознаки складних життєвих обставин, спричинених конфліктом між чоловіком і дружиною та небажанням йти на компроміс у вихованні малолітньої дитини (т. 1 а.с.163-165). Через конфлікт з чоловіком з приводу визначення місця проживання дитини, мати дитини має страхи і тривожність, у зв`язку з чим отримувала консультації практичного психолога (т. 1 а.с.167). На час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини, дитина проживала тиждень з матір`ю, тиждень з батьком (т. 1 а.с.166 зв).
Рішенням Виконавчого комітету Мирноградської міської ради №333 від 15.09.2021, прийнятого за наслідками розгляду комісією з питань захисту прав дитини за заявою ОСОБА_9 про розв`язання між нею та ОСОБА_1 спору щодо місця проживання малолітньої дитини, місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визначено в родині матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.62). Під час вирішення спору були взяті до уваги особисті пояснення батьків, вік малолітнього, стан його здоров`я, наявність у кожного з батьків умов життя для розвитку дитини, ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, відсутність виключних обставин для розлучення дитини зі своєю матір`ю.
Такого ж висновку дійшов орган опіки та піклування і на розв`язання між сторонами судового спору на предмет визначення місця проживання малолітньої дитини, що слідує з його письмового висновку від 21.10.2021 №020 (т. 1 а.с.152). Органом опіки було з`ясовано, що позивач ОСОБА_1 , під час подружнього життя з ОСОБА_9 , намагався домінувати над дружиною, часто висловлював своє невдоволення діями дружини як в побуті, так і в догляді за дитиною, що викликало у нього їх неприйняття та вносило напруження у стосунки. Висловлюючи претензії до дружини, вказував на її нестабільний психічний стан та потребу у відповідному обстеженні. За рекомендаціями членів комісії з питань захисту прав дитини подружжю задля налагодження стосунків між ними надавалася психологічна і психотерапевтична допомога. Мати дитина ОСОБА_9 усвідомила недоліки раннього шлюбу, причини, які призвели до його розірвання. Має намір в подальшому отримати професію, бути позитивним прикладом для свого сина. Обидва з батьків впевнені у своїй спроможності займатися вихованням дитини. Разом з тим, взаємних поступок, мирного і конструктивного діалогу не досягли. ОСОБА_1 був категоричним у своєму рішенні щодо неможливості відновлення подружніх стосунків та наполягав на визначенні місця проживання сина в його родині.
29.10.2021 шлюб між сторонами було розірвано, а 08.10.2021, до вирішення спору з приводу визначення місця проживання дитини, з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 , на підставі судового наказу, були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27.09.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с.127).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вважав встановленим, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю, за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. При цьому, судом враховано, що батько примусово змінив місце проживання дитини, без згоди матері, діючи всупереч її волі і інтересам, ігноруючи прийняте виконавчим комітетом рішення від 15.09.2021 №333 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини в родині матері, протиправно обмежуючи таке необхідне спілкування матері і дитини та створюючи таким чином невиправдану залежність обох від нього. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 161 СК України).
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічний висновок щодо застосування частини першої статті 161 СК України зроблений в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 754/5128/16-ц, від 02 серпня 2018 року у справі № 459/1640/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, сторони по справі створили належні умови для проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач ОСОБА_1 з 12.02.2011 працює у ВП Шахта «Центральна» ДП «Мирноградвугілля» електрослюсарем підземним, з 08.09.2021 перебуває у відпустці по догляду за сином ОСОБА_4 до досягнення ним трирічного віку по 25.09.2023 (т. 1 а.с.122,123). Крім того, є фізичною особою-підприємцем (т. 1 а.с.13).
Відповідачка ОСОБА_2 , на момент звернення позивача ОСОБА_1 до суду з даним позовом, офіційного працевлаштування не мала, згідно довідки УСЗН Мирноградської міської ради №474 від 29.09.2021 перебуває на обліку в УСЗН Мирноградської міської ради та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. до досягнення дитиною трирічного віку, до ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с.40). Однак, з 04 липня 2023 року уповноважена Благодійним фондом «Лікарі без кордонів - Бельгія» в місію для участі в програмі в України, з оплатою її послуг, у період з 04.07.2023 по 31.12.2023, з можливість продовження (т. 3 а.с. 10-12).
Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівній мірі можуть забезпечити належне виховання та утримання свого малолітнього сина.
Разом з тим, між сторонами наявні конфлікти щодо місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Виконавчого комітету Мирноградської міської ради №333 від 15.09.2021, прийнятого за наслідками розгляду комісією з питань захисту прав дитини за заявою ОСОБА_9 про розв`язання між нею та ОСОБА_1 спору щодо місця проживання малолітньої дитини, місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визначено в родині матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.62).
Натомість, позивач ОСОБА_1 вважає, що малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має проживати з ним та самовільно забрав дитину від матері.
Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що забираючи від матері дитину, він не повинен був питати на це у неї дозволу та узгоджувати з нею чи будь з ким це питання, суд першої інстанції вірно розцінив як демонстрацію задоволення ним власного інтересу, що суперечить сімейним цінностям, є проявом неповаги до іншого учасника сімейних відносин і не сприяє захисту найкращих інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків.
Крім того, орган опіки та піклування у Висновку від 21.10.2021 №020 (т. 1 а.с.152) зазначив, що позивач ОСОБА_1 , під час подружнього життя з ОСОБА_9 , намагався домінувати над дружиною, часто висловлював своє невдоволення діями дружини як в побуті, так і в догляді за дитиною, що викликало у нього їх неприйняття та вносило напруження у стосунки. Висловлюючи претензії до дружини, вказував на її нестабільний психічний стан та потребу у відповідному обстеженні. За рекомендаціями членів комісії з питань захисту прав дитини подружжю задля налагодження стосунків між ними надавалася психологічна і психотерапевтична допомога. Мати дитини ОСОБА_9 усвідомила недоліки раннього шлюбу, причини, які призвели до його розірвання. Має намір в подальшому отримати професію, бути позитивним прикладом для свого сина. Обидва з батьків впевнені у своїй спроможності займатися вихованням дитини. Разом з тим, взаємних поступок, мирного і конструктивного діалогу не досягли. ОСОБА_1 був категоричним у своєму рішенні щодо неможливості відновлення подружніх стосунків та наполягав на визначенні місця проживання сина в його родині.
За наведених обставин колегією суддів відхиляються доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що місце проживання сина разом з ним відповідає інтересам дитини, він має можливість забезпечувати належні умови проживання, повною мірою займатися його вихованням та не чинити матері перешкод у спілкуванні з сином. Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивач протягом двох років самостійно виховує сина та за цей час у дитини з батьком та батьками позивача створилися міцні зв?язки, тому розірвання цих зв?язків, шляхом кардинальної зміни місця проживання дитини та оточення, негативно вплине на емоційний, психологічний та фізичний стан дитини. 
Доводи ж апеляційної скарги про те, що за весь час батьки відповідачки жодного разу не відвідали онука, правового значення для вирішення даного спору не мають.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що норми національного та міжнародного права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною, а тому суд безпідставно надав перевагу матері у вирішенні спору про місце проживання дитини, колегією суддів не приймаються, адже рішення суду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір?ю мотивоване найкращими інтересами дитини, а не наявністю у матері переваги перед батьком у даному питанні. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено порядок розгляду заяви про відвід, а саме заява була подана 19 липня 2023 року, а розглянута лише 25 липня 2023 року, суддею, який розглядає спір по суті, без передачі даного питання на розгляд іншому судді, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.
Частинами 2,3 статті 31 ЦПК України визначено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Згідно матеріалів справи, судове засідання по цивільній справі №226/2643/21 було призначено на 19 липня 2023 року та у цей день ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_12 , кожен окремо, надали заяви про відвід судді (т. 2 а.с. 156-158).
Таким чином, заяви про відвід судді Клепки Л.І. від участі у справі №226/2643/21 не підлягали передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішувався судом, що розглядає справу.
Оскільки, у судовому засіданні 19 липня 2023 року було оголошено перерву до 25 липня 2023 року, суд першої інстанції розглянув заяви про відвід 25 липня 2023 року, без передачі заяви на розгляд іншому судді, що не суперечить статті 31 ЦПК України.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мисечко Катерина Олександрівна, - залишити без задоволення.
Рішення Димитровського міського суду Донецької області від  22 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 30 січня 2024 року.

Головуючий:

Судді: