П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/25992/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Осіпова Ю.В.,
                                – Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року, прийняте в порядку письмового провадження суддею Самойлюк Г.П. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – Відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області) в якому просила суд:
- скасувати рішення Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України № 951320131045 від 29.06.2023 року про перерахунок пенсії в частині застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2013 рік, осучасненому у 2017 та проіндексованому станом на червень 2023;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області провести вірне призначення, нарахування та доплату пенсії за віком з 19.06.2023 року з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески у 2020, 2021, 2022 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що у 2014 року ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років як працівник освіти на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте фактично пенсію не отримувала, оскільки 19.12.2014 року її було звільнено з роботи у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років, а 05.01.2015 року знов працевлаштувалась та продовжила працювати. Після досягнення ОСОБА_1 необхідного пенсійного віку, а саме у червні 2023 року, ПФУ призначено останній пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте перерахунок пенсії було здійснено з урахуванням показника середньої заробітної плати, що враховувався під час призначення попереднього виду пенсії за вислугою років у грудні 2014 року. Незастосування показника середньої заробітної плати за 2020, 2021, 2022 роки під час переведення з одного виду пенсії на іншій ОСОБА_1 вважає такі дії протиправними та такими, що порушують її конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог ГУ ПФУ в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та винести нове судове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції помилково зробив висновок про те, що предметом розгляду є питання призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на загальних підставах у 2023 році після призначення пенсії на пільгових умовах у 2014 році відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не звернув увагу на докази, стосовно того, що у 2014 році було призначено пенсію за вислугою років відповідно до п. «Е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не відповідно до ст. 13 зазначеного Закону, що призвело до невірного вирішення справи по суті.
ГУ ПФУ в Одеській області надало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів               ст. 311 КАС України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволення з огляду на таке.
Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2014 року перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За заявою Позивача від 28.06.2023 року про перехід з пенсії за вислугою років на пенсію за віком в автоматичному режимі проведено перерахунок при страховому стажі 41 років 08 місяців 14 днів (враховано по 31.03.2023 року).
На звернення Позивачки від 28.06.2023 щодо перерахунку пенсії із застуванням показника середньої заробітної плати, було повідомлено, що пенсія з 28.06.2023 була перерахована з урахуванням страхового стажу роботи 41 років 08 місяців 14 днів, врахованого по 31.03.2023, середньомісячній заробітній платі 10224,87 грн (коефіцієнт заробітку — 1,38080 х 7405,03 — середній заробіток за 2014-2016 роки), обчисленій за період з 01.07.2000 по 31.03.2023.
Стверджуючи про протиправність дій Відповідача з приводу незастосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2020, 2021 та 2022 роки, Позивач звернулась до суду з даним позовом.
Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у пенсійного органу обов`язку застосувати при обчисленні пенсії Позивача показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2010, 2020, 2022 роки, оскільки заява Позивача про призначення пенсії за віком стосувалась призначення того ж виду пенсії (пенсії за віком), що призначена їй у 2014, а тому такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень одного й того ж Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та, відповідно, не може бути застосований при обчисленні пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три останні роки, тобто за 2020, 2021, 2022 роки.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступних підстав.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Конституції України).
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі – Закон №1058-IV) визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1) пенсія за віком;
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Разом із тим, як встановлено ч. 1 ст. 10 цього ж Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:
Зп = Зс х (Ск : К), де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n);
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Водночас, ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-IV. Однак, якщо мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, 22.12.2014 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою, в якій просила призначити пенсію за вислугу років (а.с. 17).
Відповідно до Протоколу № 1162 від 23.12.2014 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти за наявним повним педагогічним стажем роботи 28 років 4 місяців та 6 днів в розмірі 1 609, 17 грн. (а.с. 18).
З 05.01.2015 року ОСОБА_1 знов працевлаштувалась та продовжила працювати, що підтверджується матеріалами справи, а саме: копією трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , копією наказу про прийняття на роботу № 11 від 05.01.2015 року, а також копією довідки з місця роботи № 39 від 17.08.2023 року (а.с. 10-12, 14, 15).
28.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою, в якій просила перерахувати пенсію шляхом переведення на інший вид пенсії – за віком, попередній вид пенсії був призначений за вислугу років (а.с. 19).
Рішенням Арцизького об`єднаного управління ПФУ за № 951320131045 здійснено перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виходячи із середньомісячній заробітній платі 10 224, 87 грн. (а.с. 21).
При цьому, як було зазначено ГУ ПФУ в Одеській області у відзиві на позовну заяву, пенсія ОСОБА_1 за віком була перерахована 28.06.2023 року з урахуванням страхового стажу роботи 41 років 08 місяців 14 днів, врахованого по 31.03.2023 року, середньомісячній заробітній платі 10 224, 87 грн. (коефіцієнт заробітку — 1,38080 х 7405,03 — середній заробіток за 2014-2016 роки), обчисленій за період з 01.07.2000 року по 31.03.2023 року (а.с. 39).
Отже, як встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 вперше було призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти у 2014 році та продовжила працювати, а у червні 2023 року перейшла на інший вид пенсії – за віком.
Тобто, враховуючи те, що ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має відбутися вперше.
Відтак, Відповідач мав призначити Позивачеві пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки, тобто показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058-IV.
Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи даний спір, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.10.2018 року по справі № 428/450/17, згідно з якою якщо особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV у зв`язку із досягненням такого віку пенсія повинна обраховуватись на підставі положень статті 40 Закону № 1058-ІV як вперше призначена.
Дана правова позиція Верховного Суду була підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року по справі № 876/5312/17.
При цьому важливо врахувати також і те, що за період з 2020, 2021, 2022 роки із заробітної плати ОСОБА_1 здійснювалися відповідні утримання, тобто у встановленому законом порядку сплачувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає протиправними дії Відповідача щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виходячи із середньомісячній заробітній платі 10 224, 87 грн., обчисленій за період з 01.07.2000 року по 31.03.2023 року.
Беручи до уваги заявлені у позові вимоги ОСОБА_1 , а також встановленні вище обставини щодо призначення нового виду пенсії за віком не у встановленому законом порядку у зв`язку із незастосуванням показників середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058-IV, колегія суддів дійшла висновку про їх задоволення враховуючи наступне.
За приписами ч. 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, слід зазначити, що відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» і «Москаль проти Польщі»). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки при призначенні нового виду пенсії ОСОБА_1 за віком, незастосовано показники середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058-IV, тому належним способом захисту є:
- визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо призначення з 28.06.2023 року ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виходячи із середньомісячній заробітній платі 10 224, 87 грн., обчисленій за період з 01.07.2000 року по 31.03.2023 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити з 28.06.2023 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески у 2020, 2021, 2022 роки.
Проте, суд першої інстанції приведені обставини та правове регулювання спірних правовідносин не врахував під час розгляду справи по суті, в зв`язку з чим дійшов хибного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, з яким колегія суддів категорично погодитись не може з огляду на те, що при призначенні ОСОБА_1 з 28.06.2023 пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки (три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії), згідно частини 2 статті 40 цього Закону.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 та, в свою чергу, наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Щодо відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 322 КАС України встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Як передбачено ч.ч. 1 та 6 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Так, як встановлено судом, під час подання адміністративного позову до суду першої інстанції сплаті підлягав судовий збір у сумі 1 073, 60 грн., який було сплачено згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН370 від 30.08.2023 року. За подання апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у сумі 1 610, 40 грн., який було сплачено квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН197 від 18.12.2023 року.
Таким чином, загальний розмір судових витрат у вигляді судового збору, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі складає 2 684, 00 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року – задовольнити. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення з 28 червня 2023 року ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виходячи із середньомісячній заробітній платі 10 224, 87 грн., обчисленій за період з 01 липня 2000 року по 31 березня 2023 року;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 28 червня 2023 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески у 2020, 2021, 2022 роки.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385; 65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач:                                                                      М.П. Коваль

Суддя:                                                                                          Ю.В. Осіпов

Суддя:                                                                                          В.О. Скрипченко