ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" січня 2024 р.                                                                    Справа №909/728/23
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді                                                                      О.С. Скрипчук
суддів                                                                                          Н.М. Кравчук 
                                                                                          Б.Д. Плотніцького,
секретар судового засідання В.Б. Лагутін
розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Серін-Ліс" б/н від 16.11.2023 (вх. №01-05/3526/23 від 17.11.2023)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2023 року (повний текст складено 16.10.2023 року, м. Івано-Франківськ, суддя П.А. Шкіндер) 
у справі № 909/728/23 
за позовом: фізичної особи-підприємця Українця Василя Дмитровича, смт. Перегінське Калуського району Івано-Франківської області  
до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Серін-Ліс", смт. Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області  
про стягнення заборгованості в сумі 348 517,01 грн. 
за участю представників: 
позивача: Мартинишин Р.С.
відповідача: не з`явився.
                                                            ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
03.08.2023 фізична особа-підприємець Українець Василь Дмитрович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Серін-Ліс" про стягнення 348 517,01 грн., з яких 297  660,57 грн. інфляційних збитків та 50  856,44 грн. 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовано несвоєчасним виконанням відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати, за порушення строків виконання зобов`язань відповідачу нараховано інфляційні втрати та 3 % річних.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2023 року у справі №909/728/23 (суддя П.А. Шкіндер) позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Серін-Ліс" на користь фізичної особи-підприємця Українця Василя Дмитровича - 297 660,57грн. інфляційних збитків, 50 856,44 грн. 3% річних, та 5 227,76 грн. судового збору.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що між ФОП Українцем В.Д. та ПАТ «Серін-Ліс» продовж 2018-2019 років існували договірні відносини щодо заготівлі, поставки та купівлі-продажу лісопродукції, деревини на підставі договорів про надання послуг та договорів купівлі-продажу. Відповідно до умов договорів ФОП Українець В.Д. виконав взяті на себе зобов`язання, а ПАТ «Серін-Ліс» прийняло послуги та товари. Однак, відповідно до умов договорів, оплата за товар та послуги не була здійснена, виникла заборгованість на користь ФОП Українця В.Д. у розмірі 599 810, 17грн. Суд зазначив, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.12.2022 у справі 909/808/22 задоволено позовні вимоги ФОП Українського В.Д. до ПАТ «Серін-Ліс» про стягнення заборгованості в розмірі 599  810,17 грн. Дане рішення набрало законної сили. 30 травня 2023 року, відповідачем було виконано судове рішення та згідно платіжної інструкції №29/05/2023 здійснено платіж на користь ФОП Українця В.Д. на підставі виконавчого провадження №1017586 на суму 608  807,32 грн. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.12.2022 у справі № 909/808/22, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують. ФОП Українець В.Д. звернувся до суду із позовом у справі 909/728/23 про стягнення з ПАТ "Серін-Ліс" 3% річних у розмірі 50  856,44  грн. та інфляційних збитків в сумі 297  660,57 грн., з урахуванням періодів прострочення заборгованості з 01.08.2020 по 29.05.2023. Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат суд першої інстанції дійшов висновку, що такий проведено арифметично вірно. При цьому, суд зазначив, що проценти та інфляційні нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями. Враховуючи те, що проценти та інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, суд не має правових підстав для їх зменшення, тому відмовив відповідачу у задоволенні клопотання в частині зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ПАТ “Серін-Ліс” подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2023 року у справі №909/728/23, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. Скаржник вважає оскаржуване рішення прийнятим внаслідок невірного застосування норм матеріального та процесуального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні з 24 лютого 2022 року Підприємство відповідача фактично призупинило господарську діяльність до кінця весни 2022 року. Починаючи з червня 2022 року, Підприємству вдалось відновити операційну діяльність. Всі ці обставини спричинили неспроможність вчасно виконувати кредиторські зобов`язання, зокрема зобов`язання щодо виплати заробітної плати працівникам ПАТ “Серін-Ліс”. При цьому, скаржник покликається на правову позицію Верховного Суду щодо можливості відмови у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат.   
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач не надав письмового відзиву на апеляційну скаргу.
У судове засідання 10.01.2024 з`явився представник позивача, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.
У судове засідання 10.01.2024 відповідача явки уповноваженого представника не забезпечив, на електронну адресу суду 10.01.2024 надіслав клопотання про проведення судового засідання без участі представника Приватного акціонерного товариства "Серін-Ліс".
Відповідно до п. 4  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Обставини справи
Між фізичною особою-підприємцем Українець Василем Дмитровичем та Приватним акціонерним товариством «Серін-Ліс» існували договірні відносини щодо заготівлі, поставки та купівлі-продажу лісопродукції, деревини на підставі договорів про надання послуг та договорів купівлі-продажу.
Так, продовж 2018-2019 років між фізичною особою-підприємцем Українець Василем Дмитровичем та Приватним акціонерним товариством «Серін-Ліс» укладено наступні договори: договір купівлі-продажу лісопродукції від 05.01.2018; договір купівлі-продажу лісопродукції від 01.06.2018; договір про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісництвом від 01.12.2017; договір про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісництвом від 01.12.2017; договір про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісництвом від 26.02.2018; договір про надання послуг №1005/18-2 від 10.05.2018; договір про надання послуг №2304/18-1 від 23.04.2018; договір про надання послуг №2908/18-3 від 29.08.2018; договір про надання послуг №3008/18-4 від 30.08.2018; договір про надання послуг №3008-18-5 від 30.08.2018; Договір про надання послуг №3008/18-6 від 30.08.2018; договір про надання послуг №2501/19-1 від 25.01.2019; договір про надання послуг №2501/19-2 від 25.01.2019; договір про надання послуг №0103/19-3 від 01.03.2019 та договір про надання послуг №0104/19-4 від 01.04.2019.
Відповідно до умов вищевказаних договорів ФОП Українець В.Д. виконав взяті на себе зобов`язання, а ПАТ «Серін-Ліс» прийняло послуги та товари. Однак, відповідно до умов договорів, оплата за товар та послуги не була здійснена, виникла заборгованість на користь ФОП Українця В.Д. у розмірі 599 810, 17грн.
Вважаючи порушеним своє право ФОП Українець Василь Дмитрович 30 вересня 2022 року звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ «Серін-Ліс» про стягнення заборгованості в розмірі 599 810,17 грн.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.12.2022 у справі №  909/808/22 позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Серін-Ліс» на користь фізичної особи-підприємця Українця Василя Дмитровича 599  810,17 грн.  заборгованості та 8  997,15 грн. судового збору.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2023 року у справі №909/808/22 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2022 року залишено без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Серін-Ліс» без задоволення.
30 травня 2023 року, відповідачем було виконано судове рішення та згідно платіжної інструкції №29/05/2023 здійснено платіж на користь ФОП Українця В.Д. на підставі виконавчого провадження №1017586 на суму 608  807,32 грн.
ФОП Українець В.Д. звернувся до суду із позовом у даній справі про стягнення з ПАТ "Серін-Ліс" 3% річних у розмірі 50  856,44  грн. та інфляційних збитків в сумі 297  660,57 грн., з урахуванням періодів прострочення заборгованості з 01.08.2020 по 29.05.2023.
Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).
В ході розгляду апеляційної скарги суд встановив, що між ФОП Українцем В.Д. та ПАТ «Серін-Ліс» продовж 2018-2019 років існували договірні відносини щодо заготівлі, поставки та купівлі-продажу лісопродукції, деревини на підставі договорів про надання послуг та договорів купівлі-продажу. Відповідно до умов договорів ФОП Українець В.Д. виконав взяті на себе зобов`язання, а ПАТ «Серін-Ліс» прийняло послуги та товари. Однак, відповідно до умов договорів, оплата за товар та послуги не була здійснена, виникла заборгованість на користь ФОП Українця В.Д. у розмірі 599 810, 17грн.
Так, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.12.2022 у справі №909/808/22 були задоволені позовні вимоги фізичної особи-підприємця Українця  В.Д. та присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Серін-Ліс» на користь фізичної особи-підприємця Українця Василя Дмитровича 599 810,17грн. заборгованості та 8 997,15 грн. судового збору. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 24 квітня 2023 року у справі №909/808/22 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2022 року залишено без змін.
Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
Отже, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.12.2022 у справі № 909/808/22, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).
Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.
Таким чином, з прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов`язок сторони сплатити кошти, зобов`язання, що виникли на підставі договору та їх прострочення не припиняються.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Звертаючись до Господарського суду Івано-Франківської області у справі №  909/728/23, позивач зазначав про наявність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 50 856,44 грн. та 297 660,57 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату суми заборгованості, яка була сплачена відповідачем з порушенням строків встановлених договором.
За змістом положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 617 Цивільного кодексу України визначено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно із нормами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.
За змістом наведеної норми Закону нараховані інфляційні втрати на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові.
При цьому статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, тоді як норми статті 625 ЦК України, які визначають відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Аргументи скаржника щодо настання форс-мажорних обставин, зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на таке.
За змістом ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.
Згідно із ч. 2 ст. 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.
Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
В статті 141 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема: збройний конфлікт, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.
Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.
Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами у відповідності до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» шляхом видачі сертифіката.
Настання форс-мажорних обставин, в кожному окремому випадку, засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово- промисловими палатами, шляхом видачі сертифікату про такі обставини.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/2394/21 (постанова від 14.06.2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21.
Колегія суддів зауважує, що розв`язання повномасштабної збройної агресії та введення воєнного стану є виключними важкими обставинами, які у рівній мірі впливають на обидві сторони.
Отже, з правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.
Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення відповідачем умов договору є підставою для нарахування визначених статтею 625 ЦК України платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним коштами.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних в розмірі 50  856,44 грн. та інфляційних втрат в сумі 297  660,57 грн. нарахованих у період з 01.08.2020 по 29.05.2023, суд апеляційної інстанції вважає його арифметично вірним.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2023 у справі №909/728/23.
Враховуючи вищенаведені норми права та фактичні обставини даної справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 297  660,57 грн. інфляційних збитків та 50  856,44  грн. 3 % річних.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд – 
П О С Т А Н О В И В  :
1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Серін-Ліс" б/н від 16.11.2023 (Вх. №01-05/3526/23 від 17.11.2023) залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2023 у справі № 909/728/23 залишити без змін.
3.  Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави  2  Розділу  IV ГПК України.
Повний текст постанови складено 12.01.2024.

Головуючий суддя                                                                      О.С. Скрипчук

Суддя                                                                                          Н.М. Кравчук

Суддя                                                                                          Б.Д. Плотніцький