УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2024 року
м. Київ
справа № 554/9004/22
провадження № 51-1366ск24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                 ОСОБА_1 ,
суддів                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2023 року, ОСОБА_5 ,     ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинаУкраїни, зареєстрованогоза адресою:  АДРЕСА_1 , не працевлаштованого, раніше неодноразово судимого, визнано винуватим у вчиненнікримінальнихправопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 
ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 186 КК на строк 7 років; за ч. 4 ст. 185 КК на строк 5 років; за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК, з урахуванням ч. 3 ст. 68 КК на строк 6 років і 8 місяців; за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК на строк 5 років і 1 місяць.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7  років.
 Як вбачається з вироку суду, 18 липня 2022 року, близько 10:55, ОСОБА_5 , перебуваючи в магазині «Еко-маркет»», за адресою: м. Полтава, вул. Євгена Коновальця, 2, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, відкрито викрав вказаний у вироку товар, чим спричинив ТОВ «ЕКО» матеріальну шкоду на загальну суму 378,14 грн, та, будучи поміченим охоронцем, який наказав йому повернутись, не відреагував та з викраденим втік з місця події.
16 травня 2023 року, близько 11:49, ОСОБА_5 , перебуваючи в магазині «Маркетопт» ПП «ПАВІС», за адресою: вул. Івана Мазепи, 50/12, у м. Полтаві, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно, викрав вказаний у вироку товар, чим спричинив 
ПП «ПАВІС» матеріальні збитки на загальну суму 387,44 грн.
17 травня 2023 року, близько 12:43, ОСОБА_5 , перебуваючи у магазині «Маркетопт» по вулиці Станіславського, 14/2 у м. Полтаві, повторно, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, намагався відкрито викрасти товар на загальну суму 1025,04 грн, й виконав усі дії, які вважав за необхідне для доведення кримінального правопорушення до кінця, але воно не було закінчене з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був затриманий працівниками магазину.
01 червня 2023 року в період часу 16:19 -16:20, ОСОБА_5 , перебуваючи в магазині «Маркетопт» ПП «ПАВІС», за адресою: вул. Івана Мазепи, 50/12, у 
м. Полтаві, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно викрав зазначений у вироку товар, чим спричинив ПП «ПАВІС» матеріальні збитки на загальну суму 450,39 грн.
29 червня 2023 року в період часу 14:06 - 14:07, ОСОБА_5 , перебуваючи в магазині «Сільпо» ТОВ «Сільпо Фуд», що за адресою: вул. Івана Мазепи, 45/4, у 
м. Полтаві, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, намагався таємно викрасти товар на загальну суму 585,28 грн, й виконав усі дії, які вважав за необхідне для доведення кримінального правопорушення до кінця, проте, воно не було закінчене з причин, що не залежали від його волі, оскільки останній був затриманий працівниками магазину.
15 липня 2023 року в період часу з 13:14 - 13:16, ОСОБА_5 , перебуваючи в магазині «Маркетопт» ПП «ПАВІС», за адресою: вул. Європейська, 66, у 
м. Полтаві, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, намагався таємно викрасти товар загальною вартістю 162,60 грн, й виконав усі дії, які вважав за необхідне для доведення кримінального правопорушення до кінця, але воно не було закінчене з причин, що не залежали від його волі, оскільки останній був затриманий працівниками магазину.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 06 лютого 2024  року апеляційні       скарги ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2023 року - без змін. 
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 , просить змінити судові рішення стосовно нього в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та застосувати до нього положення статті 
69 КК. Обгрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує на те, що суд, під час призначення засудженому покарання, не повною мірою зважив на його особу та не врахував пом`якшуючих покарання обставин, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. Крім того зазначає, що завдані кримінальними правопорушеннями матеріальні збитки є незначними та переважно усунуті, а знаходячись у місцях позбавлення волі її підзахисний не матиме змоги відшкодувати завдану шкоду та здійснювати догляд за батьком-інвалідом. 
Перевіривши доводи у касаційній скарзі та додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій у касаційному порядку не оспорюються.
Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Як убачається із оскаржуваних судових рішень вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.
Здолучених до касаційної скарги копій судових рішень видно, що суд першої інстанції, при призначенні   ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, згідно з указаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчиненихкримінальнихправопорушень, які належать до тяжких злочинів, носять систематичний характер та вчинялись навіть під час перебування останнього в статусі підозрюваного. Також суд взяв до уваги дані про його особу, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, не працює, в період воєнного стану жодною суспільно корисною працею не займався, характеризується посередньо, а також те, що хоча ОСОБА_5 і було зазначено, що він має батька-інваліда, проте відомості про те, що останній перебуває на його утриманні чи надає будь-яку іншу допомогу, відсутні.
Разом з цим, суд врахував обставину, яка відповідно до ст. 66 КК пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а також наявність обставини, яка відповідно до ст. 67 КК, обтяжує покарання - рецидив злочинів.
При цьому, місцевий суд зазначив, що вказана в обвинувальному акті обставина - щире каяття не може бути врахована під час призначення покарання, оскільки збитки у повному обсязі не відшкодовані, ОСОБА_5  не намагався добровільно усунути наслідки своїх протиправних дій, а судом не було встановлено  щирості намірівщодо унеможливлення в подальшому вчинення ним кримінальних правопорушень.
З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, оскільки саме покарання у виді позбавлення волі суд вважав необхідним і достатнім для виправлення 
ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, сторона захисту подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи щодо невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості, які по суті є аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі захисника.
За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції не установив порушень, допущених місцевим судом під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви з яких залишив апеляційні скарги захисника та обвинуваченого без задоволення.
Твердження про необхідність застосування до   ОСОБА_5 положень ст. 69 КК були предметом оцінки апеляційного суду, який визнаючи їх необґрунтованими зважив на нижченаведене.
Відповідно до вимог ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Однак, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень,  наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, з урахуванням даних про особу ОСОБА_5 , колегія суддів апеляційного суду не знайшла підстав для застосування ст. 69 КК, та зауважила, що  ОСОБА_5 , маючи непогашену судимість за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, не став на шлях виправлення і повторно вчинив ряд тяжких корисливих злочинів в умовах воєнного стану, при цьому, не працює. Також колегія суддів зазначила, що судом першої інстанції правильно встановлено лише одну обставину, що пом`якшує покарання  - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, однак ця обставина саме по собі не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та не дає підстав для пом`якшення ОСОБА_5 покарання.
Доводи касаційної скарги захисника в частині того, що суди не визнали  пом`якшуючою покаранняобставиною щире каяття ОСОБА_5 , також не є слушними.
Так, розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Проте, як убачається із оскаржуваних судових рішень, суди, констатуючи відсутність щирого каяття, зазначили, що   ОСОБА_5 не висловлював щирого жалю щодо вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння та не відшкодував повністю завдану шкоду. Про відсутність щирого каяття свідчить і той факт, що перебуваючи вже в статусі обвинуваченого по першому епізоду злочинної діяльності, ОСОБА_5 продовжував вчиняти умисні тяжкі корисливі злочини проти власності.
Колегія суддів Касаційного кримінального суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій і вважає, що призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, суди повною мірою взяли до уваги всі обставини і належним чином мотивували свої рішення.
Призначене  ОСОБА_5 покарання, як за своїм видом так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та слугувати підставою для зміни або скасування судових рішень стосовно нього, оскільки, з урахуванням усіх наведених обставин, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться у ст. 50 КК. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі, Суд не вбачає.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судові рішення відповідають вимогам ст. 370, 419 КПК, є законними та обґрунтованими.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного   ОСОБА_5 , а також посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваного судового рішення, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону, касаційна скарга захисника не містить.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою   захисника ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 
2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .
 Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                     ОСОБА_3