ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 687/712/21
Провадження № 22-ц/4820/482/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Чебан О.М.,
з участю апелянтки, представників сторін, 
        
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на будівництво та утримання нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області в складі судді Борсука В.О. від 05 грудня 2023 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд,

в с т а н о в и в :

В серпні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звертаючись в суд з позовом до відповідачки, вказували, що 19.02.2001 року на користь п`ятнадцятирічної ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, процент готовності якого становив 20 %, що знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 59,8 кв.м, за яким на позивача ОСОБА_1 як батька неповнолітньої дочки покладались усі права та обов`язки по добудові незакінченого будівництвом житлового будинку. Позивачі за особисті (подружні) кошти та за усною домовленістю з дочкою, відповідачкою по справі, проводили усі будівельні роботи по завершенню будівництва та здачі в експлуатацію домоволодіння. 
Зокрема, на ім`я ОСОБА_5 було оформлено договір на постачання електричної енергії, саме ОСОБА_5 займався оформленням всіх документів щодо добудови спірного об`єкта нерухомості та його подальшої реконструкції. Крім того, придбано матеріали та оплачено роботу за буріння криниці, профметал, кутник та трубу для встановлення огорожі будинку, металопластикові вікна та двері, навіс, покриття на криницю, камінь фасадний ЦЕР, радіатори опалення, замінено покрівлю будинку, встановлено бруківку, приєднання до електричних мереж системи розподілу, придбано сонячні панелі та комплектуючі матеріали. 
Позивачами виконано усі взяті на себе зобов`язання по будівництву, введенню в експлуатацію, утриманню спірного житлового будинку, а тому ОСОБА_3 зобов`язана відшкодувати їм усі понесені витрати. 
З цих підстав позивачі просили стягнути з відповідачки 1642328,86 грн. компенсації витрат на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання домоволодіння. 
Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 05.12.2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 грошові кошти як компенсацію витрат на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , нежилого приміщення магазину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на загальну суму 205808,01 грн. В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду як незаконне і відмовити в задоволенні позову. На думку апелянтки, судом першої інстанції не враховано, що вона не давала згоду позивачам на виконання робіт на суму 1642328,86 грн. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження досягненнями між сторонами домовленостей на виконання будь-яких робіт. Натомість наявні відомості про спір з приводу користування майном, що належить відповідачці на праві приватної власності. Право власності на нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачкою 21.07.2010 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 . Житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 зареєстровано за нею 03.09.2010 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 .
Зазначені нежитлове приміщення та житловий будинок були здані в експлуатацію в 2010 році. При цьому позивачі не довели, що придбані ними матеріали та виконані роботи були необхідні для забезпечення нормального стану та збереження будинковолодіння. 
В судовому засіданні апелянтка та її представниця підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.
Представник позивачів просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так, встановлено, що згідно договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку від 19.02.2001 року  ОСОБА_3 , яка діяла за згодою батька ОСОБА_1 купила незакінчений будівництвом житловий будинок, процент готовності якого становив 20 %, що знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 59,8 кв.м. Всі права та обов`язки по добудові незакінченого будівництвом житлового будинку бере на себе законний представник неповнолітньої ОСОБА_1 .
Право власності на нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 21.07.2010 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 . 
Житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачкою 03.09.2010 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 .
В провадженні судів перебувала справа № 594/666/17 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю членів сім`ї, визнання права власності на частку в об`єктах нерухомого майна в порядку поділу спільного сумісного майна членів однієї сім`ї.
Постановою Верховного Суду від 01.04.2020 року у цій справі рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 08.06.2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16.10.2018 року скасовано, ухвалено нове рішення. Відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю членів сім`ї, визнання права власності на частку в об`єктах нерухомого майна в порядку поділу спільного сумісного майна членів однієї сім`ї.
Верховний Суд виходив з того, що   незавершений будівництвом будинок був придбаний відповідачкою ОСОБА_3 у приватну власність, участь інших осіб, у тому числі батьків, у будівництві не створює для них права власності на житловий будинок.    Інші особи, які брали участь у будівництві не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає вимогам законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а  відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику  вони надавали не безоплатно.
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 07.11.2022 року у справі № 594/1272/20, що набрало законної сили, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено, скасовано державну реєстрації права власності сторін на частки житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_1 , проведену на підставі рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 08.06.2018 року в справі № 594/666/17, у зв`язку з його скасуванням постановою Верховного Суду від 01.04.2020 року.
Згідно доданих до позовної заяви накладних всі ремонтні роботи, благоустрій території та інше були проведені, починаючи з 2018 року (крім робіт по бурінню колодязю - 2012 рік та встановлення огорожі - 2015 рік).
За змістом накладної №33 від 01.08.2018 року та акта виконаних робіт №33 від 19.08.2018 року ОСОБА_1 придбано вікна, підвіконня, москітні сітки на загальну суму 34 000 грн.;
- виконано роботи по встановленню вікон з двокамерними енергоефективними склопакетами з енергозберігаючим склом в кількості 9 штук, загальна вартість виконаних робіт складає 3 400 грн.;
- накладної №101 від 01.08.2018 року ОСОБА_1 придбано вікна, підвіконня, москітні сітки, загальна вартість виконаних робіт складає 32 620 грн.;
- рахунка № 139 від 15.08.2018 року та акта здачі-приймання робіт за рахунком №139 згідно договору №58 від 15.08.2018 року придбано двері металопластикові (3 одиниці) на суму 33100 грн., вікна металопластикові на суму 1 800 грн.;
- видаткової накладної №13700 від 05.09.2018 року ОСОБА_1 придбано радіатори опалення на загальну суму 64 344,11 грн.;
- замовлення №03392 від 08.03.2019 року ОСОБА_1 придбано матеріали по заміні покрівлі будинку на загальну суму 35299, 20 грн.;
- замовлення №03393 від 08.03.2019 року ОСОБА_1 придбано ринву, поворот на загальну суму 1244,70 грн.
Загальна вартість будівельних матеріалів та вартість робіт, які були здійснені для утримання та збереження домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , нежилого приміщення магазину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1  складає 205 808,01 грн.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами здійснено витрати, необхідні для утримання та збереження домоволодіння та нежилого приміщення магазину, що належать відповідачці, в сумі 205808,01 грн., відтак ці кошти підлягають відшкодуванню позивачам.
Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.
Так, за змістом  ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 3 ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.
Аналіз вказаної норми ч. 3 ст. 390 ЦК України дає підстави для висновку, що до необхідних витрат слід віднести тільки ті, які необхідні для збереження нормального стану майна з урахуванням його зношеності, отже, інші витрати не можуть бути віднесені до таких і не підлягають відшкодуванню. У цьому разі необхідними є такі витрати, без яких стан майна істотно погіршився би, внаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням.
Суд першої інстанції правильно констатував, що власником житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та приміщення магазину по АДРЕСА_1 з 2010 року (після прийняття об`єктів до експлуатації та оформлення права власності) є ОСОБА_3 .
В свою чергу позивачі, які збудували ці об`єкти нерухомості, з часу завершення будівництва проживають у цьому будинку та користуються приміщенням магазину. 
Як пояснив у засіданні апеляційного суду представник позивачів, позивачами фактично придбано вікна з підвіконнями, двері металопластикові, матеріали по заміні покрівлі будинку та виконано роботи по заміні вікон, дверей, радіаторів опалення та по заміні покрівлі будинку саме з метою збереження нормального стану майна з урахуванням зношеності цих елементів будівлі. 
Апеляційний суд констатує, що сторона апелянта не представила жодних доказів на спростування встановленого судом першої інстанції факту проведення вказаних робіт у будинку та приміщенні магазину ОСОБА_3 , а також на спростування необхідності цих витрат з метою для збереження нормального стану цього майна. 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 (абзац 10 пункту 9) правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Висновки суду першої інстанції з урахуванням обставин справи відповідають принципу справедливості.
Під час вирішення цього спору судом першої інстанції повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для справи, надано їм юридичну оцінку, а також належно оцінено всі докази, з яких суд виходив при вирішенні позову.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково навів норму ч. 4 ст. 390 ЦК України, проте фактично вирішив спір на підставі частини 3 статті 390 ЦК України, відтак ця помилка не призвела до неправильного вирішення спору. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 05 грудня 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 березня 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк