Дата документу 05.01.2024 Справа № 336/6145/23

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 336/6145/23	Головуючий у 1-й інстанції: Карабак Л.Г.	
Пр. № 22-ц/807/96/24	Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2024 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі – Банк) на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2023 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 4-8), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 09.09.2021 року станом на 13.03.2023 року у розмірі 35217,95 грн., яка складається з: 28172,54 грн. – заборгованості за тілом кредиту, 7045,41 грн. – заборгованості за простроченими відсотками, від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2684,00 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Карабак Л.Г. (а.с. 43).
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 47) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2023 року (а.с. 51-55) позов Банку у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 14360570) 28172,54 грн. та судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи у вигляді судового збору у розмірі 2147,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач,  у своїй апеляційній скарзі (а.с. 57-61) просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлення у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 7045,41 грн. та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 66).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку у цій справі відкрито 26 жовтня 2023 року (а.с. 70), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 71).
Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 – справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб – тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 – справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн.
Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов?язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи.
Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати.
Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму.
Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.
Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі. 
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Проте, має відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та штат суддів апеляційного суду взагалі.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.
Встановлено, що за заявою відповідача вищезазначене заочне рішення судом першої інстанції не переглядалось, в апеляційному порядку не оскаржувалось.
Банк, як позивач, оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості з відсотків за користування кредитом у розмірі 7045,41 грн.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку до відповідача про стягнення заборгованості з відсотків за користування кредитом у розмірі 7045,41 грн.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення … частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).
Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у стягненні з відповідача заборгованості в частині відсотків за користування кредитом у розмірі 7045,41 грн., керувався ст.ст. 3 - 4, 10 - 11, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України та виходив із необґрунтованості цієї позовної вимоги Банку у цій справі у цій частині.
Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач просив, крім тіла кредиту, стягнути також заборгованість за простроченими відсотками в обґрунтування якої посилається на Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, неустойка, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови. 
Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими позивачем до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами ознайомився та погодився відповідач, підписуючи 09.09.2021 анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у банку, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
Враховуючи відсутність підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правил банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися банком. Крім того, Умови та правила надання банківських послуг у банку не містять підпису відповідача.
Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Суд першої інстанції вважав вимогу позивача про стягнення заборгованості за відсотками необґрунтованою. 
Враховуючи вище зазначене, у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками необхідно відмовити, оскільки вказані платежі не передбачені умовами договору від 09.09.2021, якими є заява відповідача.
Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), яка відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Проте, із такими висновками суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, погодитись не можна  з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість та недоведеність у цій справі позовних вимог Банку до відповідача в оскаржуваній частині в частині заборгованості за вищезазначеним договором сторін у вигляді відсотків за користування кредитом у розмірі 7045,41 грн., у тому числі з посиланням на правовий висновок ВП ВС, викладений у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, фактичні обставини в якій є відмінними від фактичних обставин цієї справи.
Навпаки, суд першої інстанції у цій справі мав виходити в оскаржуваній частині рішення із:
- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України,) – вищезазначеного договору сторін (копія підписаної відповідачем у встановленому законом порядку заяви № б/н ОСОБА_1 від 09.09.2021 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ст. 634 ЦК України - а.с. 12-23), підписаного (а.с.30) сторонами у тому числі в частині умов нарахування та сплати відсотків за користування кредитом за цим договором в разі користування кредитом (а.с. 14 зворот) для картки відповідача «Універсальна» зі строком дії до 06.2025 року (а.с. 13): процентна ставка – 42% і при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних – 84,0% (а.с. 16), оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору сторін не заявляв взагалі, останній у тому числі в частині умов про відсотки у цій справі не оспорював взагалі, відповідач кредитними коштами Банку користувався (виписка про рух коштів по рахунку відповідача надавалась Банком суд першої інстанції до його позову а.с. 11), у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору сторін недійним),
- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений договір сторін є обов`язковим для виконання його сторонами, у тому числі в частині сплати відсотків у погоджені сторонами розмір, строк та порядок, які відповідач порушив (розрахунок Банку заборгованості відповідача, у тому числі у вигляді відсотків у розмірі 7045,41 грн. - а.с. 6 зворот, будь-який контррозрахунок відповідача та належні, допустимі докази протилежного взагалі у матеріалах цієї справи відсутні). 
Оскільки, із прийняттям Закону України “Про електронну комерцію” № 675-УШ (надалі - Закон №675-УІІІ) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня -2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (частина 3 статті 11 Закону у № 675-УІІП.
Електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.
Відповідач ОСОБА_1 , якій діє на підставі власного волевиявлення, згідно із ст. 634 ЦК України, підписанням у вищезазначений установлений законом спосіб вищезазначеної заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 14-253) визнав, що він приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язати, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Примірник цієї заяви направляється в особистий акант ОСОБА_1 , як клієнта, у Системі «Приват24» (веб-версія).
Вищенаведене свідчить про укладення та підписання між Банком та ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб вищезазначеного договору, у тому числі в частині умов про відсотки (для карти відповідача «Універсальна» (а.с.13) - 42,0% - а.с.14 зворот, а при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних – 84,0% - а.с.16), шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису (аналога власноручного підпису - а.с.23).
За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеним з боку Банку у цій справі існування між сторонами вищезазначених договірних зобов`язань та загальної суми боргу 35217,95 грн. (розрахунок: заборгованість за кредитом, стягнута судом першої інстанції рішенням в частині, яка в апеляційному порядку не оскаржується і не переглядається, у розмірі 28172,54 грн. + задоволені апеляційним судом вимоги апеляційної скарги Банку в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками у розмірі 7045,41 грн.).
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.
За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2023 року в оскаржуваній частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 7045,41 грн. слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову), стягнути з  ОСОБА_1  на користь Банку заборгованість з відсотків за користування кредитом в сумі 7045,41 грн.; у зв`язку із чим, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2023 року змінити в частині загального розміру заборгованості та судового збору, що підлягає стягненню з  ОСОБА_1  на користь Банку за кредитним договором у цій справі, вказавши останні у розмірі 35217,95 грн. та 3489,41 грн. судового збору (розрахунок: ст. 141 ч. ч.1, 13 ЦПК України судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 2684,00 грн. (а.с. 41) + судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення в частині відмови на суму – 805,41 грн. складає в силу вимог ст. 6 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» (якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) – 805,41 грн.(розрахунок: платіжне доручення про сплату Банком судового збору за апеляційну скаргу як за оскарження всього рішення 4026,00 грн. (а.с.62)* сума відмови Банку 7045,41 грн./заявлено вимог Банком 35217,95 грн. грн.). 
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити, що Банк не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про повернення йому з бюджету зайво сплаченого судового збору за апеляційну скаргу у цій справі (розрахунок збору: сплачений Банком за апеляційну скаргу судовий збір у розмірі 4026,00 грн. (а.с.62) – належний розмір судового збору за апеляційну скаргу при оскарженні рішення суду першої інстанції лише в частині відмови щодо стягнення відсотків - 805,41 грн.) в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду апеляційним судом відповідного клопотання Банку.
Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2023 року в оскаржуваній частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 7045,41 грн. скасувати.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову).
Стягнути з Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість з відсотків за користування кредитом в сумі 7045,41 грн.
У зв`язку із чим, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2023 року змінити в частині загального розміру заборгованості та судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) за кредитним договором у цій справі, вказавши останні у розмірі 35217,95 грн. та 3489,41 грн. судового збору.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 05.01.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Подліянова Г.С.